Ухвала

іменем україни

22 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

МаляренкаА.В., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання порушення права приватної власності, визнання порушення прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвали апеляційного суду Рівненської області від

15 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), у якому просила визнати порушення права приватної власності, визнати порушення прав споживача.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від

21 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від

06 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про роз'яснення рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2016 року.

Не погоджуючись з указаними судовими рішеннями, ОСОБА_3 подала апеляційні скарги.

Ухвалами апеляційного суду Рівненської області від 15 березня

2017 року апеляційні скарги визнано неподаними та повернуто особі, яка їх подала.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2017 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2016 року.

14 лютого 2017 року ОСОБА_3 оскаржила в апеляційному порядку ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2017 року про відмову у задоволенні заяви про роз'яснення рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2016 року.

Ухвалами апеляційного суду Рівненської області від 23 лютого 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_3 було залишено без руху та надано заявнику п'ятиденний строк з дня отримання копій ухвал для усунення недоліків апеляційних скарг, а саме: сплати судового збору, а також приведення апеляційних скарг у відповідність з вимогами п. 5 ч. 2 та ч. 5 ст. 295 ЦПК.

Залишаючи без руху апеляційні скарги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що положеннями ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції від 22 травня 2015 року) визначено перелік категорій осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, у якому виключено положення щодо звільнення від сплати судового збору споживачів, тому пільги у ОСОБА_3 щодо сплати судового збору відсутні.

Крім того, в апеляційних скаргах не зазначено, в чому саме полягає неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, як того вимагає положення п. 5 ч. 2 ст. 292 ЦПК України.

Також апеляційним судом зазначено, що апеляційна скарга на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2017 року подана в копії, а отже заявнику необхідно надати оригінал апеляційної скарги підписаної власноруч та надати копії апеляційної скарги для осіб, які беруть участь у справі.

З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копії ухвал апеляційного суду ОСОБА_3 отримала 03 березня 2017 року.

09 березня 2017 року ОСОБА_3 за допомогою послуг поштового зв'язку були відправлені заяви про відвід судді Боймиструка С.В. та доповнення до касаційних скарг, які були отримані судом 13 березня 2017 року.

Постановляючи ухвали про повернення апеляційних скарг на рішення та ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що у визначений строк вимоги ухвал про залишення апеляційних скарг без руху ОСОБА_3 не виконані, судовий збір не сплачений.

Проте вказані ухвали постановлені апеляційним судом з порушенням вимог процесуального закону.

Апеляційна скарга за формою й змістом повинна відповідати вимогам ст. 295 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні апеляційних скарг ОСОБА_3 не сплачено судовий збір.

Крім того, вбачається, що на розгляді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ перебувала касаційна скарга ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 23 грудня 2015 року, якою було повернуто апеляційну скаргу останньої на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2015 року, у зв'язку із несплатою судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 23 грудня 2015 року скасовано, справу направлено до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 24 червня 2016 року ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2015 року скасовано, справу направлено до міського суду для вирішено питання для відкриття провадження у справі.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 23 грудня 2015 року, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходила з того, що Законом України «Про захист прав споживачів» встановлені права споживача, визначені механізми їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, серед яких право на звернення до суду, складовою забезпечення якого є звільнення споживача від сплати судового збору, а отже саме по собі незазначення споживачів у переліку осіб, що згідно із ст. 5 Закону України «Про судовий збір» мають пільги щодо сплати судового збору, не може свідчити про те, що споживачі не мають такої пільги, встановленої відносно них спеціальним Законом, який гарантує захист їх прав.

Вказані висновки були враховані апеляційним судом та судом першої інстанції, у зв'язку із чим позов ОСОБА_3 було розглянуто в суді першої інстанції по суті та Кузнецовським міським судом Рівненської області ухвалено рішення від 21 грудня 2016 року, а в подальшому постановлена ухвала Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2017 року, без покладання на позивача обов'язку зі сплати судового збору.

Однак, залишаючи без руху, а згодом повертаючи апеляційні скарги ОСОБА_3 на вищевказані судові рішення, суд апеляційної інстанції на висновки, викладені в ухвалі колегії суддів суду касаційної інстанції, уваги не звернув, не врахував, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

У п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, тому при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст. 22 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».

При цьому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвиходить з того, що судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року № 6-185цс17 висловлена правова позиція про те, що споживач звільняється від сплати судового збору лише при поданні позовної заяви і має сплатити судовий збір за подання до суду, зокрема, апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права є обов'язковим для суду. Проте суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відступаючи від вказаної правової позиції Верховного Суду України, враховує те, що Закон України «Про судовий збір», зі змінами, внесеними Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», безпосередньо не зазначає споживачів, як осіб, які звільнені від сплати судового збору (ст. 5 Закону).

Проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону України і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у встановленому у вказаній нормі (ст. 5 Закону України «Про судовий збір») переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

При цьому за основу приймається те, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22). Разом з тим порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (ст. 22 «Про захист прав споживачів», ст. 1 ЦПК України).

Покладаючи на позивача обов'язок зі сплати судового збору та залишаючи без руху з цих підстав апеляційні скарги, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, відтак висновок апеляційного суду щодо залишення без руху апеляційних скарг ОСОБА_3 та в подальшому їх повернення з підстав несплати судового збору є помилковим.

Що стосується висновку апеляційного суду про те, що доповнення до апеляційної скарги на ухвалу Кузнєцовського районного суду Рівненської області були направлені до суду поза межами строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали, колегія суддів звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що отримавши 03 березня 2017 року копії ухвал суду апеляційної інстанції про залишення апеляційних скарг без руху, в яких, зокрема, йшлося про недотримання заявником вимог ст. 295 ЦПК України, ОСОБА_3, у п'ятиденний строк направила на адресу суду доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначено, в чому саме полягає, на думку останньої, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що було однією із підстав залишення апеляційних скарг без руху.

Проте вищезазначене залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції.

Вказані помилки призвели до неправильного застосування Закону України «Про судовий збір», порушення норм процесуального права та не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на захист порушених прав, свобод та інтересів, оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин та відповідно до вимог ч. 2 ст. 342 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з передачею на новий розгляд до апеляційного суду питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвали апеляційного суду Рівненської області від

15 березня 2017 року скасувати, справу направити до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

Т.О.Писана