20 березня 2016 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого - судді Коліщук З.М., при секретарі Яцканич А.В., у порядку ч.2 ст. 192 ЦПК України, розглянувши цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія»(даті по тексту ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» ) предявив позов до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Представник позивача у судове засідання не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
За таких обставин в порядку, передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення.
Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 15 грудня 2005 року, згідно з яким ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно: чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 86,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15 грудня 2005 року ОСОБА_3, приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу. за реєстром № Д-1085. За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки складає 530 250,00 грн. Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором № 21-ТТ№491 від 15 грудня 2005 року та за Додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту № KNZ/2072 до Договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки № VIC5Дн0158 від 15 грудня 2005 року (арк.. справи 17-19).
Додатковою угодою від 11 грудня 2006 року , укладеної між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 були встановлені методи нарахування процентів за кредитним договором № 21-ТТ№491 від 15 грудня 2005 року, черговість погашення заборгованості, порядок нарахування штрафних санкцій та пені (арк. справи 11-12).
21.09.2015 року між ТОВ «ФК«Довіра та Гарантія» та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір про відступлення права вимоги № 2 за Договорами іпотеки до Договору Факторингу № 27 від 21 вересня 2015 року, яким було відступлено право вимоги за Договором іпотеки від 15 грудня 2005 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1Т.(арк. справи 24).
Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 20 січня 2017 року становить 580 154,60 грн., з яких: 268 764,27 грн. заборгованість по тілу кредиту; 41 740,87 заборгованість по відсоткам; 22 765,00 грн. три проценти річних; 246 884,46 грн. збитки від інфляції, за період з 12.08.2014 року по 20.01.2017 року, що підтверджується розрахунком (арк.. справи 3).
Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору, або встановлений законом.
Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.
Відповідно до статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон № 898-ІУ) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Ці ж положення знайшли своє відображення в пункті 2.1.1 договору іпотеки, укладеному АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_115 грудня 2005 року , який визначає, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. В пункті 2.1.2 цього договору визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги- звернути стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.3 цього договору визначено, що у випадках, зазначених п.п. 2.1.1 2.1.2 цього договору іпотеки іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до статті 35 ЗУ «Про іпотеку», яка передбачає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателязалишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Отже, як законом, так і договором іпотеки передбачено, що у разі порушення умов кредитного договору кредитор має право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд, при цьому, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Договір купівлі-продажу, укладений у відповідності до цього пункту є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.
Порядок реалізації предмета іпотеки врегульоване статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Крім того, відповідно до пункту 1 Закону України від 03.06.2014, № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону:
1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" набув чинності 7 червня 2014 року після укладання сторонами договору іпотеки.
Проте за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України.
У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.
Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони помякшують або скасовують юридичну відповідальність особи.
Разом з тим, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обовязків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).
Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.
Встановлений Законом N 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).
Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.
Пунктом 3 Закону "Про мораторій" передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.
Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону "Про мораторій" не підлягає виконанню.

Саме така правова позиція міститься у постановах Верховного суду України від 25 березня 2015 року у цивільній справі №6-44цс15 , від 15.04.2015 у справі № 6-46цс15, від 10.06.2015 у справі № 6-333цс15, від 16.09.2015 у справі № 6-492цс15, від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1102цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1825 цс15 і відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 8 702,32 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 213-218, 224, 226 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити.

Звернути стягнення заборгованості ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1 за кредитним договором № 21-ТТ№491 від 15.12.2005 року, визначену станом на 20 січня 2017 року в загальній сумі 580 154,60 грн. і складається з наступного: 268 764,27 грн. заборгованість по тілу кредиту; 41 740,87 заборгованість по відсоткам; 22 765,00 грн. три проценти річних; 246 884,46 грн. збитки від інфляції, за період з 12.08.2014 року по 20.01.2017 року, за користування кредитом на предмет іпотеки, а саме чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 86,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченої 15 грудня 2005 року ОСОБА_3, приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу за реєстром № Д-1085, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 15 грудня 2005 року за № 1039621, про що приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 15 грудня 2005 року виданий відповідний витяг з Державного реєстру правочинів за № 1878124, шляхом надання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь-якої особі-покупцеві за ціною 530 250(п`ятсот тридцять тисяч двісті п`ятдесят) грн..00 коп.

Рішення суду про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на іпотечне майно на час дії Закону України від 03.06.2014, № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"не виконується.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір в розмірі 8 702(вісім тисяч сімсот дві) грн..32 коп.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до місцевого суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя