Провадження № 22-ц/773/405/17 Категорія: 21 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів - Грушицького А.І., Данилюк В.А.,

секретар Черняк О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2017 року в даній справі позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування будинку по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Ходачинською Н.І 23.07.2008року, реєстровий №2830.

Відповідач ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належав будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

23 липня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (тепер - ОСОБА_5.) укладено договір дарування будинку, за яким ОСОБА_4 передав безоплатно у власність ОСОБА_1 цілий житловий будинок АДРЕСА_1 Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області. Згідно договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І., реєстровий номер 2830, його підписано в присутності нотаріуса, особу сторін установлено, дієздатність перевірено, належність ОСОБА_4 цілого житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами перевірено.

15 липня 2011 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_7, після реєстрації шлюбу її прізвище було «ОСОБА_1». 15 серпня 2013 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розірвано. 14 червня 2014 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_9, після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_1».

Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Суд першої інстанцій визначився з характером спірних правовідносин, встановив обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і прийшов до правильного висновку про укладення ОСОБА_4 договору під впливом помилки.

Позивач ОСОБА_4 народився 10 травня 1925 року, що підтверджується паспортом громадянина України. На час укладення оспорюваного договору дарування йому було 83 роки. Він потребував догляду і сторонньої допомоги. Будинок, який був подарований, є єдиним житлом позивача, іншого житлового приміщення, яке б належало йому на праві власності чи перебувало у його користуванні немає.

Умови спірного договору дарування сторонами не виконані у повному обсязі. Після укладання договору дарування ОСОБА_4 продовжував проживати в будинку, фактичної передачі будинку не відбулось. Відповідач ОСОБА_5 не користується подарованим будинковолодінням, що стверджується її заявою від 19.08.2016р., яка адресована ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення.

Факт прочитання ОСОБА_4 тексту оспорюваного договору дарування, його підписання, на що посилається відповідач в апеляційній скарзі, не свідчить про відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання.

При укладенні договору дарування позивач вважав, що укладає договір довічного утримання, тобто помилявся щодо правових наслідків договору і це є обставиною, що має істотне значення, а тому є передбачені ст.229 ЦК України підстави для визнання правочину недійсним.

З урахуванням загальних правил перебігу позовної давності, згідно яких перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України), суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач дізнався про порушене право наприкінці 2013 року, після розірвання шлюбу ОСОБА_5 з ОСОБА_7 Крім того, позивачу не надавався примірник договору дарування після його посвідчення нотаріусом, так як був укладений у двох примірниках - для обдаровуваної ОСОБА_1 (ОСОБА_5.) та для зберігання в справах приватного нотаріуса. Отже, доводи відповідача, що позивач про порушення свого права повинен був дізнатись після укладення договору, не заслуговують на увагу.

Доказів, які б спростовували встановлені судом обставини, відповідачем не надано.

Рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія судді

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді