Справа № 336/3943/17
Провадження № 2/336/2125/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., при секретарі Палубінській К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд визнати за ним право власності на автомобіль марки «Geely», модель СК 1,5, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов L6T7524S7ВN035181, cедан, чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САК119730, виданого ВРЕР № 1 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 04.10.2011 року.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 19.10.2013 року він придбав автомобіль марки «Geely», модель СК 1,5, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов L6T7524S7ВN035181, cедан, чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САК119730, виданого ВРЕР № 1 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 04.10.2011 рокуу ОСОБА_2, який при свідках отримав за вказаний автомобіль 45 000, 00 грн., що підтверджується відповідною розпискою, яка була складена ним у присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Проте, враховуючи відсутність у нього, на той час, з обліку його не знімав, а отримав довіреність від уповноваженого ОСОБА_2 ОСОБА_5, посвідчену приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 19.10.2013 року, зареєстрована в реєстрі за № 4793 згідно якої уповноважив його керувати, розпоряджатись, відчужувати на умовах за своїм розсудом та знімати (ставити) на облік вищевказаний автомобіль.

За твердженнями позивача, з наведеного вбачається, що відповідач продав належний йому автомобіль позивачу уклавши договір купівлі-продажу автомобіля у відповідності до статей 205, 208, 639, 655 Цивільного кодексу України.

Так, відповідачем 19.10.2013 року була складена письмова розписка про отримання від позивача коштів за автомобіль марки «Geely», модель СК 1,5, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов L6T7524S7ВN035181, cедан, чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САК119730, виданого ВРЕР № 1 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 04.10.2011 року.

Посилаючись на положення статей 328, 334 Цивільного кодексу України позивач вважає, що він набув право власності на вищевказаний автомобіль.

Однак, на теперішній час, при спробі зняти з обліку автомобіль, йому стало відомо, що на вказаний автомобіль постановою державного виконавця Литвяк М.М. відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Донецьк від 16.04.2014 року накладено арешт.

Накладений арешт перешкоджає позивачу користуватися автомобілем, оскільки на момент накладення арешту автомобіль знаходився у його користуванні та розпорядженні, а в подальшому позивач мав намір зняти його з обліку та зареєструвати на себе, відтак, вказаний арешт порушує його права як власника даного автомобіля.

Позивач в судове засідання не зявився. В матеріалах справи міститься його заява за змістом якої він просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач також в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позивача, викладені в позовні заяві, він підтримує та пояснив, що 13.10.2013 року відповідач звернувся до ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з проханням допомогти йому продати автомобіль марки «Geely», модель СК 1,5, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов L6T7524S7ВN035181, cедан, чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САК119730, виданого ВРЕР № 1 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 04.10.2011 рокута уповноважив його довіреністю посвідченою приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу від 13.10.2013 року, зареєстрована в реєстрі за № 4793.

19.10.2013 року ОСОБА_5 повідомив відповідача, що ОСОБА_1 згоден придбати вищевказаний автомобіль за 45 000, 00 грн., того ж дня вони втрьох з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зустрілись в м. Луганськ, ОСОБА_1 розрахувався з ним за придбаний автомобіль марки «Geely», модель СК 1,5, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов L6T7524S7ВN035181, cедан, чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САК119730, виданого ВРЕР № 1 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 04.10.2011 року, у підтвердження чого відповідач надав останньому розписку від 19.10.2013 року написану власноруч. Вважає, що ОСОБА_1 набув право власності на вищевказаний автомобіль.

У відповідності до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з статтею 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 334 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК119730, виданого ВРЕР № 1 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 04.10.2011 року(а.с3), власником автомобіля марки «Geely», модель СК 1,5, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов L6T7524S7ВN035181, cедан, чорного кольору є ОСОБА_2.

Судом встановлено, що 19.10.2013 року ОСОБА_2 в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, отримав від громадянина ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 45 000, 00 грн. за рахунок оплати транспортного засобу марки «Geely», модель СК 1,5, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов L6T7524S7ВN035181, що підтверджується розпискою (а.с.41) написаною власноруч відповідачем в присутності позивача та свідків ОСОБА_3 а ОСОБА_4 та підписано ним, позивачем та свідками. Відповідно до розписки розрахунок проведено повністю.

Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно зі статтею 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, 19.10.2013 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі продажу транспортного засобу марки «Geely», модель СК 1,5, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов L6T7524S7ВN035181, cедан, чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САК119730, виданого ВРЕР № 1 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 04.10.2011 рокуу відповідності до статей 203, 205, 207, 208, 220 Цивільного кодексу України.

Даний договір відповідає вимогам приписів Цивільного кодексу України. При укладенні договору купівлі-продажу, сторони досягли істотних умов договору а саме: щодо предмету договору та його ціни, а також дотримались обов'язкової письмової форми договору. На виконання вказаного договору продавець передав предмет договору покупцеві, а покупець прийняв дане майно та сплатив за нього обумовлену грошову суму.

Відповідно до копії довіреності, виданої 13.10.2013 року та посвідченої приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_6М, зареєстровано в реєстрі за № 4700, (а.с.7) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 за попередньо досягнутою домовленістю сторін, цією довіреністю уповноважив ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 користуватися та розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК 119730 виданого ВРЕР № 1 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 04.10.2011 року, легковим автомобілем марки «Geely» моделі СК 1,5, 2011 року випуску, кузов L6T7524S7ВN035181, cедан, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований ВРЕР № 1 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 04.10.2011 року. Зазначена довіреність видана з правом: продажу його у встановленому законом порядку, обміну, страхування, здачі в оренду, передачі в позичку, зміни номерних агрегатів і вузлів.

За твердженнями позивача, у звязку з тим, що на час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, в нього були відсутні кошти для того, щоб поставити спірний автомобіль на реєстраційний облік в органах Державної автомобільної інспекції, з обліку його не знімали, та він отримав довіреність видану 19.10.2013 року та посвідчену приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_6М, зареєстровано в реєстрі за № 4793, (копія а.с.8) відповідно до якої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, діючи в порядку передоручення від імені власника ОСОБА_2, на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_6, приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу, 13.10.2013 року за реєстровим № 4700, за попередньо досягнутою домовленістю сторін, цією довіреністю уповноважив ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися належним ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК 119730 виданого ВРЕР № 1 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 04.10.2011 року, легковим автомобілем марки «Geely» моделі СК 1,5, 2011 року випуску, кузов L6T7524S7ВN035181, cедан, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований ВРЕР № 1 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 04.10.2011 року. Зазначена довіреність видана з правом: продажу його у встановленому законом порядку, обміну, здачі в оренду, передачі в позичку, страхування, зміни номерних агрегатів і вузлів.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Донецьку ОСОБА_7 від 13.03.2014 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 та оголошено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. (копія а.с.4)

Позивач посилається на те, що вказаний арешт накладений на майно відповідача в тому числі і на його автомобіль, обмежує його право як власника майна, оскільки він не має можливості розпоряджатися та вільно володіти ним, не має можливості зняти автомобіль з реєстраційного обліку та оформити право власності на себе.

Відповідно до частини 1 статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною 1 статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, а саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Обрання позивачем способу захисту свого цивільного права шляхом визнання права власності на автомобіль, на думку суду, відповідає загальним правомочностям власника майна і його праву вимагати усунення будь-яких порушень цього права, хоча б ці порушення й не були поєднані з позбавленням володіння, як це передбачено статтями 386, 391 Цивільного кодексу України та статтею 47 Конституції України, а також положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, та приймаючи до уваги ту обставину, що на час накладення державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Донецьку ОСОБА_7 арешту на майно відповідача та оголошення заборони його відчуження, в тому числі і на спірний автомобіль, останній належав на праві власності позивачу ОСОБА_1, і враховуючи правомірність відчуження відповідачем ОСОБА_2 вказаного автомобіля позивачу, для захисту його порушеного та невизнаного права як власника, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити та визнати за ним право власності на спірний автомобіль.

За приписами статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 16, 204, 205, 207, 208, 220, 328, 334, 391, 392, 626, 627, 638, 639, 640, 655, 656, 657, 691, 692 Цивільного кодексу України, статтями 3, 10, 11, 57-60, 174, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, право власності на автомобіль марки «Geely», модель СК 1,5, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов L6T7524S7ВN035181, cедан, чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САК119730, виданого ВРЕР № 1 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 04.10.2011 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Я.Р.Марко