Справа № 165/1352/16-ц
Провадження № 2/165/26/17
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі

головуючого судді Ушакова М.М.,

за участю секретаря Лубаєвської Л.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Волиньвугілля" про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та стягнення моральної шкоди, -

встановив:

18 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ДП "Волиньвугілля" про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та стягнення моральної шкоди. 18 липня 2016 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу за вищевказаним позовом було призначено до розгляду судді Галушці О.Г.

21 вересня 2016 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Волиньвугілля» про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди призначено до розгляду судді Ушакову М.М.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що працює з 06 червня 2011 року начальником юридичного відділу спеціального апарату управління ДП «Волиньвугілля». Наказом ДП «Волиньвугілля» №107 від 04.07.2016 року його притягнуто до дисциплінарної відповідальності - оголошено догану. Вважає, що дане дисциплінарне стягнення накладено незаконно, а оскаржуваний наказ підлягає скасуванню. Вказує на те, що зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що відповідач без будь-яких його пояснень, без будь-якої його участі актом від 24 червня 2016 року встановив його вину у вчинених ним порушеннях. Зазначає, що лише 29 липня 2016 року працівником ДП «Волиньвугілля» В.Хмельницьким йому було частково зачитано акт, не виразно та не в повному обсязі текст акту, частини тексту пропускав. Відразу йому було запропоновано негайно написати пояснення з приводу обставин, які зазначені у акті. Позивач погодився та попросив надати йому акт чи його копію, щоб написати пояснення. Проте йому було відмовлено у його проханні з вказівкою на те, що йому не зобов`язані надавати акт, і щоб писав пояснення без нього. Вказує, що працівник ДП «Волиньвугілля» ОСОБА_2 надав йому два листка з незакінченим текстом без будь-яких підписів та сказав, що це і є акт, при цьому ОСОБА_3 ще раз підтвердив, що ніякого підписаного акту не отримаю. Позивач вказує, що ним була написана заява від 29.06.2016 року на ім'я керівника ДП «Волиньвугілля» з проханням надати акт для написання по ньому пояснення. Зазначає, що в порушення ст.32 Конституції України його заява не була розглянута, акту чи його копії він не отримав, тому був позбавлений можливості надати пояснення по суті даного акту. Позивач вказує, що отримав незавірену копію акту разом із оскаржуваним наказом 04 липня 2016 року.

Крім того позивач посилається на те, що відповідач звинувачує його в тому, що наказ про звільнення ОСОБА_4 неправомірний, оскільки ОСОБА_4 не зазначив якого числа його звільняти. Позивач вказує, що в акті відповідач прийшов до висновку, що звільнення ОСОБА_4 згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням на підставі його заяви від 25.02.2016 року з словами «під тиском» є неправомірним. Позивач посилається на те, що на момент звільнення ОСОБА_4 жодних документів чи інформації про тиск з боку власника або уповноваженого ним органу на ОСОБА_4 з метою його звільнення не було. Тому позивач вважає безпідставним твердження відповідача про те, що на момент звільнення заява ОСОБА_4 була написана під тиском.

Також позивач зазначає, що відповідач звинувачує його у тому, що він не прийняв мір для задоволення заяви ОСОБА_4 від 02.03.2016 року. Позивач вважає, що відповідно до ст..38 КЗпП України правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_4 від 02.03.2016 року щодо не розгляду його заяви на звільнення від 05.02.2016 року не було.

Крім того позивач зазначає, що відповідач звинувачує його у тому, що він не відповів за заяву ОСОБА_4 від 02.03.2016 року. Позивач вважає, що відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян» заява ОСОБА_4 від 02.03.2016 року розгляду не підлягала, оскільки була подана без зазначеного місця проживання заявника, що унеможливлювало надати відповідь на дану заяву.

Позивач вказує, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності з порушенням вимог ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а саме без попередньої згоди виборного органу профспілкового комітету ППО НПГУ ВП «Шахта Бужанська», членом якого він є.

Позивач звернувся до суду, просить визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Волиньвугілля» №107 від 04.07.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Також вважає, що незаконне притягнення його до дисциплінарної відповідальності призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків, позбавило його можливості реалізації своїх здібностей та професійних навиків, безпідставне приниження його як людини та спеціаліста завдало істотної шкоди його авторитету, призвело до приниження його честі, гідності та ділової репутації, порушення стосунків з оточуючими людьми. Зазначає, що через моральні страждання у нього погіршився стан здоров`я, стосунки з оточуючими людьми, оскільки його вважають правопорушником. Вказує, що діями відповідача, йому було завдано моральну шкоду, розмір компенсації оцінює в сумі 8000,00 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених у позові, просить суд визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Волиньвугілля» №107 від 04.07.2016 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 8000,00 гривень, та стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи у їхній відсутності. В частині стягнення моральної шкоди просить відмовити, посилаючись на те, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, при вирішенні питання відшкодування моральної шкоди в кожній окремій справі з`ясовується характер правовідносин сторін і встановлюється якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при данному виді правовідносин. Крім того вказує, що позивачем не надано доказів того, що у ньогог погіршився стан здоров`я. При винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом №107 від 04 липня 2016 року в.о. генерального директора ДП «Волиньвугілля» Пирога М.І. начальника юридичного відділу ДП «Волиньвугілля» ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності - оголошено догану. Із зазначеного наказу слідує, що начальник юридичного відділу ДП «Волиньвугілля» ОСОБА_1, при візуванні наказу №31-к від 25.02.2016 року допустив порушення ст.139 КЗпП України, п.п.2.1, 2.2, 2.4, 3.1, 3.3 Посадової інструкції начальника юридичного відділу ДП «Волиньвугілля», п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП «Волиньвугілля», а також допустив бездіяльність в частині розгляду заяви ОСОБА_4 від 02.03.2016 року, тим самим не вчинив необхідних дій для відведення негативних наслідків на підприємстві, його відмовою від надання будь-яких документів та пояснень з цього приводу (а.с.5).

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника, або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів в т.ч. і про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника з яким укладений трудовий договір. При притягненні працівника до дисциплінарної відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків.

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Закон не вимагає, щоб таке порушення обов'язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить, щоб був зафіксований сам факт порушення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягнені працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущенного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обовязків, тобто дуже важливо, щоб накази роботодавця були обґрунтованими та видавалися у чіткій відповідності з чинним законодавством.

В наказі про накладання дисциплінарного стягнення - про оголошення працівникові догани обов'язково має бути зазначено, в чому саме полягає порушення трудової дисципліни, тобто вказано на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, дисциплінарне стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку в трьохденний строк.

В судовому засіданні зі слів позивача ОСОБА_1 встановлено, що останній лише 04 липня 2016 року отримав незавірену копію акту за результатами проведеного розслідування обставин та причин звільнення ОСОБА_4 та на предмет завдання збитків від 24.06.2016 року (а.с.7-8) разом із оскаржуваним наказом №107 від 04.07.2016 року (а.с.5), дана обставина в судовому засіданні не спростована відповідачем ДП «Волиньвугілля».

Як вбачається із змісту оскаржуваного наказу, позивач ОСОБА_1 притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді догани за те, що при візуванні наказу №31-к від 25.02.2016 року допустив порушення ст.139 КЗпП України, п.п.2.1, 2.2, 2.4, 3.1, 3.3 Посадової інструкції начальника юридичного відділу ДП «Волиньвугілля», п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП «Волиньвугілля», а також допустив бездіяльність в частині розгляду заяви ОСОБА_4 від 02.03.2016 року, тим самим не вчинив необхідних дій для відведення негативних наслідків на підприємстві, його відмовою від надання будь-яких документів та пояснень з цього приводу.

Із заяви начальника юридичного відділу ОСОБА_1 від 29 червня 2016 року поданої на ім`я в.о. генерального директора ДП «Волиньвугілля» Пирога М.І. вбачається, що ОСОБА_1 29.06.2016 року приблизно о 14:00 год. разом із начальником відділу кадрів ОСОБА_7 був запрошений на засідання комісії з питання звільнення працівника ДП «Волиньвугілля» ОСОБА_4 (головуючий ОСОБА_3»), де йому було запропоновано надати письмові пояснення з приводу звільнення ОСОБА_4, однак було відмовлено у наданні копії наказу про створення комісії та копії акту, який був складений по данному акту, після наполегливих прохань йому було надано незавірену та ніким не підписану копію якогось акту. Тому просив надати йому завірені належним чином копію наказу про створення вищезазначеної комісії та копію акту щодо звільнення ОСОБА_4. Та вказав, що після того зможе надати змістовні пояснення з приводу обставин, викладених у даному акті (а.с.6).

Як вбачається із наданої позивачем копії акту за результатами проведеного розслідування обставин та причин звільнення ОСОБА_4 та на предмет завдання збитків від 24.06.2016 року складеного комісією ДП «Волиньвугілля» на виконання наказу №88 від 10.06.2016 року (із змінами) «Про створення комісії з розслідування причин звільнення ОСОБА_4 та на предмет завдання збитків підприємства», комісією встановлено, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом заяви ОСОБА_4 від 25.02.2016 року та те, що остання підписана під тиском, та заяви ОСОБА_4 від 02.03.2016 року з проханням не розглядати заяву на звільнення від 25.02.2016 року. Вказана комісія вирішила відібрати пояснення у осіб за їх згодою зазначених у акті розслідування з приводу причин звільнення ОСОБА_4 та на предмет завдання збитків підприємству (а.с.7-8).

Як вбачається із наданої позивачем копії письмової заяви ОСОБА_4 від 02.03.2016 року поданої на ім`я в.о. генерального директора ДП «Волиньвугілля» ОСОБА_8, ОСОБА_4 просить не роглядати подану ним заяву про звільнення за власним бажанням від 25.02.2016 року оскільки вона подана під незаконним тиском, наміру переривати трудові відносини з підприємством ДП «Волиньвугілля» він немає. Дана заява розписана до виконання ОСОБА_1 (а.с.10).

Судом встановлено, що наказом ДП «Волиньвугілля» від 25.02.2016 року №31-к ОСОБА_4 було звільнено з роботи на підставі власноручно написаної заяви за власним бажанням, трудові відносини з 26 лютого 2016 року між ним та ДП «Волиньвугілля» були припинені (а.с.9,10).

Статтею 38 КЗпП України передбачено що розгляд заяви працівника про відкликання заяви про звільнення можливий лише до розірвання трудового договору.

Враховуючи наведене, у відповідності до ст.38 КЗпП України задоволення заяви ОСОБА_4 від 02.03.2016 року про не розгляд його заяви про звільнення за власним бажанням від 25 лютого 2016 року, яка за його словами була подана під тиском, не можливе та суперечить нормам чинного законодавства (а.с.10).

Крім того, судом встановлено, що заява ОСОБА_4 (а.с.10) написана без зазначення адреси місця проживання, отже твердження позивача ОСОБА_1 про неможливість надати відповідь на заяву ОСОБА_4 у зв`язку із відсутністю адреси заявника, заслуговують на увагу та не спростовані у судовому засіданні відповідачем ДП «Волиньвугілля».

Статтею восьмою Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Судом встановлено, що посадова інструкція начальника юридичного відділу ДП «Волиньвугілля» в матеріалах справи відсутня, її копія не надана ні позивачем, ні відповідачем на заперечення позову та як доказ вини позивача. За таких обставин притягнення позивача ОСОБА_1, як начальника юридичного відділу ДП «Волиньвугілля» до дисциплінарної відповідальності у виді догани за порушення ним п.п.2.1, 2.2, 2.4, 3.1, 3.3 Посадової інструкції начальника юридичного відділу ДП «Волиньвугілля» суд вважає безпідставним.

Із витягу з протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації №25/1 від 21.07.2015 року начальника юридичного відділу ДП «Волиньвугілля» ОСОБА_1 прийнято в члени первинної профспілкової організації НПГУ ВП «Шахта Бужанська» (а.с.11).

Відповідно до ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, оскільки згідно витягу з протоколу №25/1 від 21.07.2015 року начальник юридичного відділу ДП «Волиньвугілля» ОСОБА_1 з 21 липня 2015 року прийнятий в члени первинної профспілкової організації НПГУ ВП «Шахта Бужанська».

Разом з тим статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Суд, враховуючи вищенаведене приходить до висновку, що наказ №107 від 04.07.2016 року про притягнення позивача ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді догани не відповідає вимогам трудового законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Відповідачем ДП «Волиньвугілля» в судовому засіданні не доведено обставин та не надано суду жодних доказів на заперечення позовних вимог позивача.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку із посяганням на її трудові права та інтереси.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач ОСОБА_1, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) суд вважає, що заявлена позивачем моральна шкода підлягає до часткового задоволення в розмірі 500,00 гривень.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача ДП «Волиньвугілля» на користь позивача ОСОБА_1 понесені по справі судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1102,40 грн., що підтверджується документально (а.с.16).

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 3, 147, 149, 221, 228, 231, 232, 237 КЗпП України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ №107 від 04.07.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника юридичного відділу Державного підприємства «Волиньвугілля» ОСОБА_1.

Стягнути з Державного підприємства «Волиньвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 (п'ятсот) гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Волиньвугілля» на користь ОСОБА_1 1102 (одну тисячу сто дві) грн. 40 коп. понесених витрат по оплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя М.М. Ушаков