Ухвала іменем україни
25 жовтня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він працював у державному підприємстві «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» з 19 серпня 1960 року до 19 березня 2014 року. У грудні 2013 року він надав у бухгалтерію підприємства довідку про встановлення йому II групи інвалідності з 22 липня 2004 року. Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про відпустки» інвалідам І та II групи надається щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів. Вважав, що підприємством порушено його право на таку відпустку та на отримання її компенсації при звільненні 19 березня 2014 року у зв'язку з його виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України.

З урахуванням вищевикладеного просив суд стягнути з відповідача компенсацію за щорічну невикористану відпустку за період з 2 липня 2004 року по 19 березня 2014 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог, зазначивши при цьому, що позивачем пропущено строк звернення до суду із вказаним позовом.

Скасовуючи рішення місцевого суд в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог та відмовляючи за необґрунтованістю позовних вимог, апеляційний суд виходив із відсутності порушення підприємством трудових прав позивача, а тому вважав, що підстави для стягнення компенсації за невикористані ним відпустки відсутні.

Такі висновки апеляційного суду є обґрунтованими та відповідають встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 з 19 серпня 1960 року перебував у трудових відносинах з ДП «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова». 19 березня 2014 року ОСОБА_6 звільнився з ДП «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України.

Встановлено, що ОСОБА_6 з 03 січня 2003 року є пенсіонером за віком.

Згідно з довідкою МСЕК від 28 липня 2004 року серія МСЕ-ДНА-01 № 424317 ОСОБА_6 як пенсіонеру з 22 липня 2004 року встановлено II групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково (а. с. 8). ОСОБА_6 надав вищевказану довідку на підприємство в грудні 2013 року.

Згідно з відомостями ДП «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» у період з 2004 по 2012 рік ОСОБА_6 надавалась щорічно відпустка тривалістю 31 календарний день - за віком, а за період 2013 року, після надання ним довідки МСЕК про встановлення інвалідності, - тривалістю 37 календарних днів (а. с. 26).

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно зі ст. ст. 4, 6 Закону України «Про відпустки» встановлено види відпусток, одним з яких є щорічна відпустки, яка складається з основної відпустки (стаття 6 цього Закону); додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткової відпустки за особливий характер праці; інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Інвалідам I і II груп надається щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів, а інвалідам III групи - 26 календарних днів.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Статтею 83 Кодексу Законів про працю України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Нормами ст. 116 Кодексу законів про працю України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що ДП «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» з часу надання позивачем довідки МСЕК у грудні 2013 року відразу почало нараховувати останньому відпустку як інваліду II групи.

Таким чином, апеляційний суд, встановивши обставини у справі та надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ДП «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» права ОСОБА_6 як інваліда II групи на відпустку не порушено.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного судового рішення не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана