Справа № 285/1632/16-ц
провадження у справі № 2/0285/8/17
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді…………………Літвин О.О.

секретаря…………...........................ОСОБА_1

за участю сторін:

представника ОСОБА_2

відповідача………………………….Шостака Л.Л.

представника

відповідачки (ОСОБА_3Ф.)…...ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_5

до ОСОБА_5,

ОСОБА_3

про визнання договору іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, зазначивши, що на забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_5 перед ОСОБА_3 за договором позики, між ними 21.11.2011 року був укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок та земельна ділянка по вул. Чайковського, 23а в м. Новоград-Волинський Житомирської області (далі Будинок). Посилаючись на те, що договір іпотеки укладено без попередньої згоди органу опіки і піклування, чим порушені його житлові права (оскільки на момент укладання договору іпотеки був неповнолітнім) та права інших малолітніх членів їх сімї, які з народження постійно проживають у спірному житловому будинку, ОСОБА_5 просив визнати договір іпотеки недійсним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. В минулих засіданнях позивач зазначав, що про порушення своїх прав, зокрема права на житло, дізнався на початку 2016 року, коли отримав від відповідачки ОСОБА_3 вимогу про виселення з Будинку.

Відповідач ОСОБА_5 визнав позовні вимоги, просив визнати договір іпотеки недійсним. Пояснив, що з відповідачкою ОСОБА_3 підтримував партнерсько-ділові стосунки і в 2011 році частинами позичив у неї 1 650 000 грн. на будівництво цегельного заводу. В забезпечення виконання його зобов'язань між ним та відповідачкою ОСОБА_3 було укладеного договір іпотеки, предметом якого був Будинок. Перед укладанням останнього, не знав, що потрібно брати дозвіл в органу опіки та піклування, так як в Будинку на той момент був зареєстрований його 15-річний син ОСОБА_5, позивач по справі. Окрім того, довіряв відповідачці ОСОБА_3, а тому взагалі підписав оспорюваний договір не читаючи. Не заперечив, що отримав від відповідачки ОСОБА_3 обумовлену договором позики суму коштів, яку у строки не повернув, оскільки в країні розпочалась криза. Однак, відповідачка ОСОБА_3 без його згоди у лютому 2016 року перереєструвала право власності на Будинок на себе, у звязку з чим порушила його право та право його сімї на житло. Під час укладання договору іпотеки нотаріус не вимагав у нього будь-яких довідок про реєстрацію неповнолітніх у Будинку чи дозволу органу опіки та піклування на його укладання.

Представник відповідачки ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав повністю, просив відмовити в його задоволенні як за безпідставністю, так і за пропуском строків звернення до суду. Зазначив, що позивачем не надано жодного доказу належності йому житлових прав в Будинку на момент укладання договору іпотеки. Окрім того, відповідач ОСОБА_5 не повідомляв про наявність прав дитини на спірне майно перед укладанням договору та гарантував, що прав щодо предмету іпотеки у третіх осіб немає.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.11.2011 року між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого остання позичила ОСОБА_5 1 650 000 грн. строком до 01.11.2012 року без сплати процентів.

На забезпечення виконання зобовязань за договором позики відповідач ОСОБА_5 цього ж дня передав належні йому Будинок (на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 27.09.1999 року) та земельну ділянку по вул. Чайковського, 23а в м. Новоград-Волинський Житомирської області (на підставі Державного акту серії ЯК № 093676 від 18.11.2011 року) в іпотеку відповідачці ОСОБА_3.

Нотаріально засвідченою заявою від 21.11.2011 року ОСОБА_6 надала письмову згоду на здійснення чоловікові ОСОБА_5 застави та укладання договору іпотеки Будинку, а також ствердила, що отримання кредиту, про який їй відомо та виконання зобовязання за яким буде забезпечено іпотекою, здійснюється в інтересах сімї на умовах, вигідних для них.

Відповідач ОСОБА_5 є батьком позивача ОСОБА_5, який на час укладання даних договорів був неповнолітнім, йому на той час виповнилось повних 15 років.

Укладаючи іпотечний договір відповідач ОСОБА_5 заперечував право третіх осіб на Будинок (пункт 2.1.1 договору іпотеки).

Відповідно до довідки від 21.04.2016 року, виданої керуючим ОСББ «Колорит» та наданої позивачем, зазначено, що в Будинку зареєстровані: ОСОБА_5 (відповідач), ОСОБА_6 (дружина відповідача ОСОБА_5Л.), ОСОБА_5 (позивач та син відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_5Г.), ОСОБА_7 (дочка відповідача ОСОБА_5Л.), ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (онуки відповідача ОСОБА_5Л.).

В той же час з довідки від 18.10.2011 року № 4704, виданої директором Комунального підприємства «Новоград-Волинський житлосервіс», зазначено, що в Будинку зареєстровані та проживають лише відповідач ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_6 Саме на підставі, окрім інших документів, цієї довідки 22.11.2011 року посвідчувався приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу спірний договір іпотеки.

Принагідно зазначити, що довідка про склад сімї видається відповідним підприємством (організацією) за місцем реєстрації сімї уповноваженому власнику житлового будинку. Таким підприємством (організацією) є підприємство (організація), що здійснює управління житловим будинком, у якому зареєстрована особа та її сімя (Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів).

ОСББ «Колорит», керуючий якого 21.04.2016 року надав позивачу довідку про його реєстрацію в Будинку, це юридична особа, створена власниками квартир багатоквартирного будинку, яка розташована в м. Новоград-Волинський по вул. Шевченка,31, і вулиця Чайковського, 23а в м. Новоград-Волинський ним не обслуговується, оскільки це приватний сектор. В той же час Комунальне підприємство «Новоград-Волинський житлосервіс» надає довідки про склад сімї власникам приватних будинків на підставі поданих ними ж відомостей, які містяться в їх будинкових книгах.

За ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч.2, 3 ст.215 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі ст.177 СК України та ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

За змістом ч.6 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками і суперечить правам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену ст.177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої предявлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі ст.9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сімї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсними, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Суд враховує, що відповідач ОСОБА_6 батько позивача ОСОБА_6, який на момент укладання спірного договору був неповнолітнім, а також ОСОБА_6 (дружина відповідача та матір позивача), укладаючи договір іпотеки Будинку, не визнали право проживання дитини в даному будинку та відповідач ОСОБА_6 взагалі вказав, що треті особи не мають прав на Будинок, а його дружина запевнила, що укладення спірного договору здійснюється в інтересах сімї на умовах, вигідних для них.

Передбачене ст.177 СК України, ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Саме такі правові позиції висловлені в постановах Верховного Суду України від 10.02.2013 року в справі № 6-1793цс15, від 11.05.2016 року в справі № 6-806 цс16 та від 22.06.2016 року в справі № 6-1024цс16.

З огляду на наведені обставини суд вважає, що дії відповідача ОСОБА_6 під час укладення договору іпотеки не можуть вважатися добросовісними. При цьому обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя позивачки ОСОБА_3, не встановлено.

Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі, рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії, рішення від 30.05.2013 року в справі ОСОБА_10 проти України) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Положення ЦК України (ч.2 ст.29) щодо вільного обрання особою, яка досягла 14 років, місця проживання уточнюються СК України, за змістом ч.3 ст.160 якого така дитина самостійно визначає своє місце проживання з одним із батьків. Під час укладання спірного договору відповідачем ОСОБА_6 особисто було надано нотаріусу довідку про склад сімї, в якій його син, позивач по справі, не був зареєстрований у Будинку. Однак, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 запевняв суд, що його 15-річний син ОСОБА_6був зареєстрований в Будинку, проте жодних довідок про місце реєстрації дитини від нього нотаріусом не вимагалось. Такі дії відповідача ОСОБА_6, в тому числі і надання суду іншої довідки про склад сімї ОСББ «Колорит» від 21.04.2016 року, суд трактує як намагання ввести його в оману і ще раз свідчить про недобросовісність дій відповідача ОСОБА_6 при укладанні спірного договору.

На момент розгляду справи позивач досяг повноліття, даних про те, що до досягнення ним повноліття позивачка ОСОБА_3 вимагала звернення стягнення на Будинок, у справі немає.

Отже, при укладенні спірного договору права позивача на користування житлом порушені не були.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову про визнання недійсним договору іпотеки.

Керуючись статтями 10, 11, 15, 60, 212-215 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійснимвідмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя О.О.Літвин