Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-3816/12 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 5 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Гансецької І.А., Кочетова Л.Г.,

за участю секретаря Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна в натурі, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 25 листопада 2016 року, а також за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 1987 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2010 року шлюб між ними розірвано.

Відповідно до договорів дарування від 5 травня 2002 року він та відповідачка набули право власності в рівних частках на ? частину житлового будинку, а також на земельну ділянку, площею 0,0675 га, які розташовані в м. Житомирі по провулку 2-му Щорса, №24.

Також вказує, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі ними за спільні кошти побудовані гараж та сарай біля даного домоволодіння.

Окрім того, за час шлюбу вони придбали автомобіль MITSUBISHI L 300, 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 32500 грн., який був проданий ОСОБА_2 без його згоди після розірвання шлюбу.

Позивач зазначає, що на даний час між ним та ОСОБА_2 існує спір щодо поділу даного майна.

З огляду на вищезазначене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив визнати гараж та сарай, які розташовані в м. Житомирі по провулку 2-му Щорса, 24, спільною сумісною власністю подружжя.

Також просив поділити в натурі ? частину вказаного житлового будинку, сарай та гараж, виділивши йому у власність частину домоволодіння, яка складається із: веранди 1-1, площею 15,3 кв.м; коридору 1-2 площею 3,85 кв.м.; кухні 1-3, площею 10,9 кв.м.; житлової кімнати 1-7, площею 16,2 кв.м; гаража літ. «Д».

У власність ОСОБА_2 виділити частину житлового будинку, яка складається із : коридору 1-2, площею 1,65 кв.м.; ванної кімнати 1-4, площею 5,8 кв.м; житлової кімнати 1-5, площею 15,4 кв.м., житлової кімнати 1-6, площею 23,2 кв.м; сараю літ. «Е».

Окрім того, просив виділити йому та відповідачці в натурі по ? частині земельної ділянки, площею 0,0675 га, яка розташована за вказаною адресою та призначена для будівництва й обслуговування житлового будинку.

Також просив стягнути з відповідачки компенсацію вартості належної йому ? частини автомобіля MITSUBISHI L 300, в розмірі 16250 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Поділено ? частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами згідно з другим варіантом висновку №416/12.12 судової будівельно-технічної експертизи від 25 грудня 2012 року.

Виділено ОСОБА_1 в натурі 49/100 ідеальних часток ? частини житлового будинку №24 по провулку 2-му Щорса в м. Житомирі, з господарськими будівлями та спорудами, які складаються з веранди 1-1, площею 15,3 кв.м; коридору 1-2 площею 3,85 кв.м.; кухні 1-3, площею 10,9 кв.м.; житлової кімнати 1-7, площею 16,2 кв.м; гаража літ. «Д», площею 40,5 кв.м., вартістю 192748 грн.

Виділено ОСОБА_2 в натурі 51/100 ідеальну частку ? частини вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка складається з коридору 1-2, площею 1,65 кв.м.; ванної кімнати 1-4, площею 5,8 кв.м; житлової кімнати 1-5, площею 15,4 кв.м., житлової кімнати 1-6, площею 23,2 кв.м; сараю літ. «Е», площею 17,4 кв.м., вартістю 199152 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 3202 грн.

Виділено в натурі сторонам по ? частині земельної ділянки, загальною площею 0,0675 га, яка розташована в м. Житомирі по провулку 2-му Щорса,№24, відповідно до варіанту 2-1 висновку №635/12.15 судової земельно-технічної експертизи від 31 грудня 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням від 25 листопада 2016 року стягнуто з державного бюджету на користь позивача судовий збір в розмірі 429 грн.20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 листопада2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 25 листопада 2016 року та постановити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги, а також відшкодувати витрати, понесені ним у звязку з проведенням судових експертиз.

Зокрема, зазначає, що на підтвердження вартості спірного автомобіля він надав копії рішень Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2011 року, 12 лютого 2015 року та Апеляційного суду Житомирської області від 6 грудня 2011 року, в яких визначена вартість даного транспортного засобу у розмірі 32500 грн.

Зазначені докази залишились поза увагою суду першої інстанції.

Окрім того, в судовому засіданні він надавав оригінали платіжних доручень, які містять інформацію про сплату ним коштів за проведення судових експертиз.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 також звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та постановити нове, - про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому, вказує, що вона не надавала згоду на сплату позивачеві коштів за відступ від розміру належної йому частки у спірному житловому будинку, а також не вносила ці кошти на депозитний рахунок суду. Окрім того, сам позивач не погоджувався на виплату йому такої компенсації та не звертався до суду з позовними вимогами на підставі ст. 365 ЦК України.

Окрім того, судом не врахована та обставина, що на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира, яке на даний час скасоване в касаційному порядку, за позивачем зареєстроване право власності на 62/100 частини даного житла.

ОСОБА_2 також зазначає, що при поділі земельної ділянки судом не врахована та обставина, що на виділеній у власність позивачеві земельній ділянці розташовані обєкти спільної сумісної власності, а саме: електролічильник, газопровід та система очисних споруд. При цьому, суд безпідставно відмовив їй у призначенні повторної земельно-технічної експертизи.

Вказані обставини свідчать про порушення її прав.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану ним апеляційну скаргу та не визнав доводи апеляційної скарги ОСОБА_2

На думку представника позивача, суд безпідставно не взяв до уваги докази щодо вартості спірного автомобіля.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, подану відповідачкою, та не визнав апеляційну скаргу ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 17 липня 1987 року. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2010 року шлюб між ними розірвано.

На підставі договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 5 квітня 2002 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право власності в рівних частках на ? частину житлового будинку, розташованого в м. Житомирі по провулку 2-му Щорса,№24, а також на земельну ділянку, площею 0,0675 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за вказаною адресою.

На даній земельній ділянці сторони під час перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти збудували сарай та гараж.

На підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 25 березня 2004 року №156 оформлено збудовані гараж «Д» та сарай «Е» на власників частин домоволодіння ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Вказані обставини встановлені рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 лютого 2015 року.

За правилами ч.1 ст.24 КпШС України, який був чинним на час набуття сторонами права власності на вказаний житловий будинок, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ними під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Аналогічна норма закріплена й у ч.1 ст.57 СК України.

Відповідно до ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За приписами ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч.1 ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

У ч.1 ст.367 ЦК України закріплена норма, відповідно до якої майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Під час вирішення зазначених спорів суди повинні виходити з положень ст.ст. 183, 367 ЦК України відповідно до яких поділ будинку може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності, або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Під час розгляду судом призначено будівельно-технічна експертиза, згідно з висновком якої експертом запропоновано два варіанти поділу в натурі вказаного житлового будинку та господарських споруд.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що обраний судом другий варіант поділу в натурі житлового будинку та господарських споруд сприятиме захисту прав сторін, оскільки в даному випадку відступ від розміру належних сторін часток є мінімальним та у власність кожного із співвласників виділяються допоміжні та житлові приміщення.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на ту обставину, що за позивачем зареєстроване право власності на 62/200 частини вказаного житлового будинку на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2011 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 6 грудня 2011 року, які були скасовані в ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2012 року, не спростовує висновків суду, оскільки така реєстрація може бути скасована у встановленому законом порядку. Окрім того, сам по собі факт наявності такої реєстрації не може обмежувати права власника на поділ в натурі нерухомого майна відповідно до належної йому частки.

Оскільки позивач погодився на отримання грошової компенсації у сумі 3202 грн. за відступ від розміру належної йому частки у житловому будинку, посилання ОСОБА_2 на порушення судом вимог ч. ч.4,5 ст. 71 СК України є безпідставним.

Судом першої інстанції також була призначена судова земельно-технічна експертиза, висновок якої містить шість варіантів поділу земельної ділянки в натурі.

Ухвалюючи рішення про поділ земельної ділянки відповідно до варіанту, який міститься у додатку 4, за схемою 2-1 висновку судової земельно-технічної експертизи №635/12.15 від 31 грудня 2015 року, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що даний варіант поділу є найбільш прийнятним, оскільки узгоджується з обраним судом варіантом поділу в натурі житлового будинку, окрім того, сторонам виділяються однакові за площею земельні ділянки, а земельна ділянка спільного користування є найменшою, ніж передбачено іншими варіантами даної експертизи.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року за №7, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд зясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвіря тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і протипожежної безпеки.

Даний порядок користування земельною ділянкою забезпечує сторонам можливість безперешкодного користування і технічного обслуговування будівель та споруд, які розташовані біля домоволодіння, а також можливість проходу кожної із сторін з провулку.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зверталась до суду із клопотанням про призначення повторної судової земельно-технічної експертизи, яке було задоволене судом першої інстанції. Однак, дана експертиза не проведена, оскільки ОСОБА_2 у встановлений строк не було здійснено попередню оплату.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо поділу в натурі земельної ділянки.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь позивача грошової компенсації за належну йому ? частину автомобіля.

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони за час шлюбу придбали автомобіль MITSUBISHI L 300, 1988 року випуску, кузов № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, право власності на який було зареєстроване за ОСОБА_2

1 вересня 2011 року даний транспортний засіб був знятий з обліку та проданий ОСОБА_2 третій особі.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При цьому, у п.22 вказаної постанови зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні такої згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Оскільки сторони не дійшли згоди щодо вартості даного транспортного засобу та суду не надано належних доказів його вартості на час розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення компенсації вартості ? його частини.

Посилання позивача на ту обставину, що вартість спірного автомобіля у розмірі 32500 грн. була встановлена рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2011 року є безпідставним, оскільки дане рішення скасоване, а рішення цього ж суду від 12 лютого 2015 року, постановлене у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю, не містить висновків щодо вартості цього транспортного засобу.

Таким чином, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2016 року слід залишити без змін.

Разом з тим, при постановленні додаткового рішення у справі суд не врахував ту обставину, що позивачем сплачено 3000 грн. за проведення судової будівель-технічної експертизи, а також 2500 грн. за проведення судової земельно-технічної експертизи, що підтверджується оригіналами квитанцій ( а.с.187, т.2).

З огляду на положення ч.1 ст.88 ЦПК України зазначені кошти підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача.

Матеріали справи свідчать, що відповідачка є інвалідом 2 групи, та в силу вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Згідно з вимогами ч.2 ст.88 ЦПК України та розясненнями п.35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року за №10, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, додаткове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового, - про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат за проведення судових експертиз у розмірі 5500 грн., а також компенсацію витрат у розмірі 429 грн. 20 коп., понесених позивачем, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 209,303,307,309,314,315,316,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2016 року скасувати та постановити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судових експертиз у розмірі 5500 грн.

Витрати у розмірі 429 грн. 20 коп., понесені ОСОБА_1, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Судді