АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/555/17 22-ц/774/1538/К/17
Справа № 215/555/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1538/К/17 ОСОБА_1
Категорія - 26 (IIІ) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., ОСОБА_2,

секретар: Кислиця І.В.,

за участю: представника Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоров'я, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_6 «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ОСОБА_6 «ПівнГЗК») і просив стягнути на свою користь, у звязку з ушкодженням здоров'я,640000 грн. з ОСОБА_6 «ПівнГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначив, що із 02.08.1983 р. по 09.08.2016 р. працював на підприємстві відповідача ОСОБА_6 «Північний ГЗК» на посадах: слюсар із ремонту автомобілів 3 розряду, водій 3 класу, водій великовантажного автомобіля, водій автотранспортних засобів в карєрі. 14.04.2016 р.

Рішенням лікувально-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини позивачу встановлено два професійні захворювання з діагнозами: вібраційна хвороба другої стадії та хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, причинами яких став профмаршрут: з 02.08.1983 р. по 23.01.1985 р. слюсарем по ремонту автомобілів ГТЦ 1 рік 5 місяців; з 23.01.1985 р. по 09.08.2016 р. водієм по вивезенню породи і руди, транспортних засобів у карєрі ГТЦ, ГТЦ №1 31 рік 2 місяці.

17.06.2016 року складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, відповідно до якого причиною отримання профзахворювання є перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

09.08.2016 р. висновком МСЕК позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 65 % (з яких: 55% по вібраційній хворобі та 10% ХОЗЛ) та визнано інвалідом 3 групи з наступним переоглядом 01.07.2017 р.

Позивач не може вести звичайний спосіб життя, змушений постійно лікуватися, приймати ліки у великій кількості, він переносить фізичні та моральні страждання, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

На підставі вищенаведеного позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням суду від 24.05.2017 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 «ПівнГЗК» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 35 000 грн. без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів, та на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та збільшення розміру стягнутої з відповідача суми моральної шкоди до 640000 грн. посилаючись на те, що судом при визначенні розміру моральної шкоди не враховано Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_6 «Північний ГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Зокрема, апелянт посилається на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач є винним у втраті позивачем працездатності та причинно-наслідкового зв'язку праці на підприємстві ОСОБА_6 «Північний ГЗК» з фактом втрати працездатності позивача. Натомість існує причинно-наслідковий зв'язок між діями самого ОСОБА_4, які виразились у тривалому продовженні роботи з власної волі у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, у звязку з чим, на думку відповідача, суд дійшов хибного висновку щодо виникнення профзахворювання у позивача з вини ОСОБА_6 «Північний ГЗК».

Крім того, на думку представника відповідача визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості та є завищеним.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_6 «Північний ГЗК»підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що під час перебування в трудових відносинах з відповідачем позивачу ОСОБА_4 встановлені хронічні професійні захворювання, а саме: вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-перефиричної ангіодистонії, ускладненої дисциркулярною енцефалопатією з вестибулопатією; синдром куло невропатіївропатії з вираженим статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечелопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу, в сполученні з пері артрозом, ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ першого-другого ст. з порушенням функції ходи) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «А». ЛН першого ст.

09.08.2016 року позивачу висновком МСЕК було первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з датою чергового переогляду 01.07.2017 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода, у звязку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 червня 2016 року, причиною професійного захворювання позивача стала робота в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці водія автотранспортних засобів в карєрі за рівнем виробничої загальної транспортної вібрації відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за концентрацією аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проведені на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини в 2015 році). Вібрація загальна транспортна, рівень в Дб: 67 при гранично допустимому до 65. Аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/м з вмістом кристалічного кремнію діоксину (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 4,4 при гранично допустимій до 2,0 (а.с. 12).

Згідно висновку МСЕК від 09.07.2016 року позивачу первинно встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 65% та третю групу інвалідності.

Оскільки порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України встановлено вищевказаним актом розслідування хронічного професійного захворювання, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника відповідача про відсутність вини відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим нею професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, виходячи з характеру захворювань позивач змушений постійно лікуватися та приймати велику кількість ліків, що шкідливо впливають на організм. Всі ці обставини дуже ускладнюють його життя, що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок його життя, порушили нормальні життєві звязки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя.

Посилання представника відповідача ОСОБА_6 «ПівнГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди необґрунтований та заниженим. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд не врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не враховано характер отриманного професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, внаслідок отриманого професійного захворювання позивач не має змоги вести звичайний спосіб життя, повинен приймати ліки, йому важко виконувати будь яку роботу по господарству, він страждає на біль, що порушує його нормальні життєві звязки, що його досить сильно морально пригнічує та змушує постійно лікуватися, але хронічний характер захворювання не дає надії на видужання у майбутньому.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, встановлення первинно 65% втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити його з 35 000 гривень до 50 000 гривень.

За таких обставин, апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга представника відповідача відхиленню, а рішення суду зміні, відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 травня 2017 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_4, збільшивши його з 35000 грн. до 50000 (пятдесят тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: