Ухвала

іменем україни

16 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання належним покупцем і власником нерухомого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 29 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 23 вересня 2000 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та його сином ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Позивач стверджував, що купівля цієї квартири була здійснена за рахунок його коштів. Однак, оскільки у визначений з продавцем період оформлення вказаного договору він перебував на стаціонарному лікуванні, то попросив свого сина ОСОБА_8 з'явитися до нотаріуса та поставити свій підпис у договорі купівлі-продажу, що останній і зробив.

Позивач стверджував, що після зазначеної процедури оформлення, син через певний час виїхав за кордон, а під час своїх нетривалих повернень в Україну жодного дня не проживав у даній квартирі. Також відповідач не намагався зареєструватися у спірній квартирі та жодним чином не претендував на неї, оскільки знав, що дана квартира є виключно його, ОСОБА_4, власністю, за усною угодою між ними.

На його вимоги від 20 квітня 2006 року та 11 квітня 2013 року ОСОБА_8 без зайвих заперечень оформляв нотаріально посвідчені довіреності на його ім'я з наданням йому права продажу зазначеної квартири. Позивач зазначав, що з часу придбання по день звернення з позовом до суду у вказаній квартирі проживав лише він, здійснював покращення квартири (ремонт, удосконалення, добудови), оплачував необхідні витрати, пов'язані з її утриманням та доглядом.

Однак на початку березня 2015 року відповідач, відвідуючи його, забрав довіреність на розпорядження квартирою і в подальшому заявив, що вважає себе власником придбаного житла та скасував довіреність.

Позивач ОСОБА_4 просив визнати його належним покупцем та власником квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 29 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення його вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 про визнання його належним покупцем та власником квартири АДРЕСА_1. Такого висновку суди дійшли виходячи із того, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 11 лютого 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 червня 2016 року, у справі № 727/2226/15-ц у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, було відмовлено. При вирішенні цього спору, судами були прийняті до уваги встановлені судами у вищезазначеній справі обставини, які в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також відповідно до ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України суди першої та апеляційної інстанцій належним чином перевірили доводи сторін та надали належну оцінку наявним у справі доказам та дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення

Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік

Колегія суддів: