АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5885/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Третьої Харківської державної нотаріальної контори Харківського міського нотаріального округу, третя особа: державний нотаріус Третьої Харківської державної нотаріальної контори ХМНО ОСОБА_4 про визнання незаконною постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 05.04.2016 року в м. Горлівка, Донецької області померла її мати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.06.2016 року встановлено факт смерті ОСОБА_5, 05.04.2016 року у м. Горлівці, Донецької області. На підставі вказаного рішення суду Київським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області зроблено актовий запис від 07.06.2016 року за №18 про смерть ОСОБА_5 05.04.2016 року у м. Горлівці, Донецької області та видано свідоцтво про смерть від 07.06.2016 року серія І-ВЛ № 539710 . Після отримання свідоцтва про смерть позивачка звернулась до 3-ї Харківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, однак у видачі свідоцтва про право на спадкове майно позивачці відмовлено, з посиланням на те, що нею не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. Позивачка вважає вказану постанову незаконною та такою, що порушує її права, просить скасувати оскаржувану постанову та зобовязати Третю Харківську державну нотаріальну контору ХМНО видати їй свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, що залишилось після смерті її матері ОСОБА_5, померлої 05.04.2016 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на нього, в якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність вказаного рішення, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, адже іншим судовим рішенням встановлено місце смерті ОСОБА_5 та відповідно місце відкриття спадщини. Також, на думку апелянта, рішення суду суперечать вимогам ст. 9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», пп. 5 п. 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини.

Державний нотаріус Третьої харківської державної нотаріальної контори ХМНО ОСОБА_4 подала до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність, обґрунтованість та безпідставність вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судовим розглядом встановлено, що 15.08.2016 року ОСОБА_3 подала до Третьої харківської державної нотаріальної контори ХМНО заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, померлої 05.04.2016 року, вказана заява зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 584, заведена спадкова справа № 290/2016.

Після спливу шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, ОСОБА_3 зявилася до нотаріальної контори і повідомила, що після померлої залишилось спадкове майно, а саме недоотримана пенсія. Також вона повідомила про те, що після її батька, ОСОБА_6, померлого 15.03.2014 року, залишились грошові вклади, після якого, зі слів спадкоємиці, їх у складі спадщини прийняла тільки його дружина, ОСОБА_5, фактом постійного проживання та реєстрації разом з померлим, в тому числі і на день його смерті. При цьому ОСОБА_5 спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав.

Постановою державного нотаріуса Третьої Харківської державної нотаріальної контори ХМНО ОСОБА_4 від 03.11.2016 року № 1976/02-31 ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини у звязку з тим, що останньою не подано документів необхідних для вчинення нотаріальної дії.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано необхідних документів для визначення місця відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6, місце реєстрації та проживання на дні смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також для визначення кола усіх спадкоємців, які прийняли після смерті спадкодавців спадщину фактом постійного проживання разом з ними на день смерті, в тому числі не доведено факт реєстрації ОСОБА_5 разом з чоловіком за однією адресою на день його смерті, а тому, в силу положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат», відмова нотаріуса у вчиненні відповідної нотаріальної дії є законною та обґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Згідно п.4.14 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5 (далі за текстом - Порядок), передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. (пп. 1.13 п.1 глави 10 Порядку)

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, за змістом п.4.14 Розділу 4 Глави 10 Порядку для видачі свідоцтва про право на спадщину встановленню підлягають не тільки факт прийняття спадщини особою, яка звернулась до нотаріуса, а і перевірка (встановлення) на підставі документів, передбачених пп. 1.13 п.1 глави 10 Порядку, фактів прийняття (неприйняття) спадщини іншими особами за законом в силу постійно проживав разом із спадкодавцем.

Встановлення вказаних фактів є необхідним для визначення частки у спадщині, на яку має право спадкоємець, що звернувся до нотаріуса.

Відповідно до оскаржуваної постанови державного нотаріуса Третьої харківської державної нотаріальної контори ХМНО ОСОБА_4 від 03.11.2016 року № 1976/02-31, спадкоємицею було надано довідки: щодо місця реєстрації померлої по день її смерті та осіб, які були з нею зареєстровані на той же час, та щодо місця реєстрації чоловіка померлої, ОСОБА_6, померлого 15.03.2014 року, по день його смерті та осіб, які були з ним зареєстровані на той же час (оскільки, як стверджувала спадкоємиця, після нього залишилась спадщина, яку його дружина, ОСОБА_5, прийняла, але не оформила своїх спадкових прав), які були видані їй комунальним підприємством «Сервіс», адреса якого у штампі та у печатці зазначена як: Донецька народна республіка, м. Горлівка, а документи, у яких є будь-які позначки, в тому числі печатки незаконних збройних формувань (ЛНР, ДНР) є - недійсними.

Надаючи оцінку вказаним висновкам нотаріуса, наведеним у постанові від 03.11.2016 року № 1976/02-31, необхідно зазначити таке.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Матеріали справи містять довідка щодо місця реєстрації ОСОБА_6, померлого 15.03.2014 року, по день його смерті та осіб, які були з ним зареєстровані на той же час. Вказана довідка видана органом, утвореним відповідно до Конституції та Законів України (Україна, КП «Сервіс», м. Горлівка, Донецька область від 01.04.2014 року). Однак адреса, зазначена у вказаній довідці, зокрема, назва вулиці, не співвідноситься з назвою вулиці, по якій він проживав згідно інших матеріалів справи та де була розташована належна йому на праві спільної часткової власності квартира.

Щодо інших документів, наданих позивачем нотаріусу, в тому числі довідки про склад сімї ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, то позивачем визнавалось, що вони були виготовлені комунальним підприємством «Сервіс», адреса якого у штампі та у печатці зазначена як: Донецька народна республіка, м. Горлівка.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не було надано нотаріусу належних документів, в тому числі на підтвердження, факту прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6, а також кола спадкоємців, які в силу факту спільного проживання зі спадкоємцями прийняли спадщину як після смерті ОСОБА_6, так і після смерті ОСОБА_5, що позбавляє нотаріуса можливості визначити частку у спадщині, яка належить позивачу.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

При цьому за згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувана позивачем постанова нотаріуса є законною та обґрунтованою, адже ОСОБА_3 не було надано нотаріусу необхідних належних документів, на підставі яких можна було б встановити місце відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6, факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6, а також кола спадкоємців, які в силу факту спільного проживання зі спадкоємцями прийняли спадщину як після смерті ОСОБА_6, так і після смерті ОСОБА_5, що відповідно до ст. ст. 47, 49 Закону України «Про нотаріат» є підставою для прийняття нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

При цьому, доводи ОСОБА_3 про порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини є безпідставними, адже вона не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про визнання права власності на відповідно майно в порядку спадкування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав задоволення позову ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

ОСОБА_2