Номер провадження: 22-ц/785/1129/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Цюри Т.В., Заїкіна А.П.

при секретарі - Колмакові В.І., Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 05 травня 2016 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання договору поруки припиненим, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання договору поруки припиненим,

встановила:

Представник АТ «Родовід Банк» звернувся до суду із позовом до відповідачів, вказуючи, що 05.05.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 40/ІЖ-001.08.1, відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобовязання по видачі кредиту в сумі 54 480 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних, а ОСОБА_2 зобовязався своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі.

В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між банком та ОСОБА_3 05.05.2008 року було укладено договір поруки № 40/ІЖ-001.08.1.

В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між банком та ОСОБА_4 05.05.2008 року було укладено договір поруки № 40/ІЖ-001.08.1.

У звязку з невиконанням умов кредитного договору, представник позивача просив суд стягнути з відповідачів заборгованість у загальному розмірі 13 104,28 доларів США, а також судові витрати (т. 1 а. с. 2-4).

07.04.2015 року до суду надійшли зустрічні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до ПАТ «Родовід Банк» про визнання договорів поруки № 40/ІЖ-001.08.1. від 05.05.2008 року припиненими (т. 1 а. с. 34-36, 43-45).

В обґрунтування своїх позовів посилалися на те, що за кредитним договором була встановлена процентна ставка 13 % річних. Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору збільшено проценту ставку до 15 % річних. Умовами договорів поруки не передбачено збільшення процентної ставки банком в односторонньому порядку без погодження з поручителями. Оскільки зміна процентної ставки збільшила відповідальність поручителів, то позивачі по зустрічним позовам вважають, що договори поруки припинили свою дію з 15.08.2008 року.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 05 травня 2016 року позов АТ «Родовід Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у розмірі 11 458,07 доларів США та пеню у розмірі 26 026,64 гривень, а також судові витрати у розмірі 2 183,89 гривень. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано договір поруки від 05.05.2008 року припиненим з 15.08.2008 року, стягнуто з банку на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано договір поруки від 05.05.2008 року припиненим з 15.08.2008 року, стягнуто з банку на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 243,60 гривень (т. 2 а. с. 136-139).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 2 а. с. 143-144).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд переглядає рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором від 05 травня 2008 року в розмірі 11 458,07 доларів США та пеню в розмірі 26 026, 89 гривень та судових витрат.

Судом правильно встановлено, що 05 травня 2008 року між ВАТ «Родовід банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 40/ІЖ-001.08.1, за умовами якого АТ «Родовід Банк» надав на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, а ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 54 480 доларів США, зі сплатою комісії за надання кредитних коштів та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13 % річних, строком до 05 травня 2033 року включно (т. 1 а. с. 5-9).

15 серпня 2008 року міжВАТ «Родовід банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 40/ІЖ-001.08.1 від 05 травня 2008 року, про внесення змін до вищевказаного кредитного договору, згідно з яким, за згодою сторін пункт 1.3. Кредитного договору був викладений в новій редакції, а саме: «Процентна ставка за цим договором встановлюється в розмірі 15 % річних». Всі інші умови залишились незмінними (т. 1 а. с. 10).

З метою забезпечення виконання боржником зобовязань за кредитним договором 05 травня 2008 року між ВАТ «Родовід банк» та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено договір поруки (т. 1 а. с. 11-12).

В цей же день з метою забезпечення виконання боржником основного зобовязання між ВАТ «Родовід банк» та ОСОБА_4 було укладено інший договір поруки (т. 1 а. с. 13-14).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629, ч. 1 ст. 610 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором не виконав, в звязку з чим загальна заборгованість по погашенню кредиту станом на 26 січня 2015 року становить 13 104,07 доларів США, з яких - сума поточної заборгованості по кредиту 10 429,40 доларів США, сума поточної заборгованості за процентами по кредиту 111,44 доларів США, сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту 917,23 доларів США. Всього сума заборгованості по кредиту та процентам - 11 458 доларів США. Сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 1 646,21 доларів США, що станом 16.01.2015 року по курсу НБУ складає 26 026, 64 гривень.

Задовольняючи позов про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що зобовязання повинні виконуватися належним чином, невиконання зобовязання дає право на стягнення боргу в судовому порядку.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позивачем не надано доказів порушення позичальником умов укладеного кредитного договору в частині повернення коштів та сплати процентів, оскільки борг був повернутий достроково у 2010 році, є неспроможним та спростовується матеріалами справи, а саме детальним розрахунком суми боргу, який колегія суддів вважає вірним, та належним чином посвідченими випискою по особовому рахунку відповідача, з якої вбачається наявність простроченої заборгованості за процентами по кредиту (т. 1 а. с. 19-114, т. 2 а. с. 204-211).

Довід апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутній доказ отримання ОСОБА_2 54 800 доларів СШАспростовується меморіальним валютним ордером № 463_60 від 05 травня 2008 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 отримав кредит від АТ «Родовід Банк» в розмірі 54 480,00 доларів США, у гривневому еквіваленті 275 124 гривні, з призначенням платежу: кредит на купівлю дачного будинку та земельної ділянки, згідно з кредитним договором № 40/ІЖ-001.08.1 від 05.05.2008 року (т. 1 а. с. 104).

За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору № 40/ІЖ-001.08.1 від 05.05.2008 року, банк має право у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати протягом встановленого строку дострокового повернення одержаної суми кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, а також звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 05 травня 2008 року (т. 2 а. с. 231).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

ОСОБА_2 прострочив виплату процентів за користування кредиту, а відтак банк мав правозаявити в суді вимоги про дострокове повернення.

Не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 261 ЦК України, не застосовано строк позовної давності.

Так, за приписами ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. З розрахунку заборгованості, наданого банком вбачається, що останній платіж за кредитним договором позичальник здійснив 20.06.2014 року в сумі 0,52 долара США, останній платіж по сплаті процентів по кредиту відбувся цей же день 20.06.2014 року в сумі 121,48 доларів США. ПАТ «Родовід Банк» звернуся до суду 17.02.2015 року, тобто в межах строку, передбаченого законом. Пеня стягнута судом першої інстанції в межах 12 останніх місяців, що передували зверненню кредитора з позовом до суду.

Безпідставним є довід апеляційної скарги про відсутність доказів надіслання вимоги про дострокове повернення кредиту, а також наявності самої вимоги, оскільки у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами відповідно до статті 1048 цього Кодексу), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним із платежів.

Посилання в скарзі про відсутність в матеріалах графіку погашення заборгованості, є також безпідставним, оскільки в матеріалах справи міститься детальний розпис сукупної вартості кредиту, з якого вбачається сума періодичного платежу в доларах США (щомісячні) по погашенню основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, з визначенням кінцевого терміну здійснення платежу (щомісячного) та кінцевий термін погашення кредиту, тобто міститься перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням (т. 2 а. с. 197- 204).

Інших доводів апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

При зазначених обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 05 травня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 05 травня 2016 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді Т.В.Цюра

ОСОБА_6