28.11.2017 Справа № 337/681/17
Провадження № 2/337/1682/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Бондаренко І.В.

з участю секретаря Побережної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за договором позики в сумі 25464 грн. 40 коп., вказавши в заяві, що 13.03.2014р. між ними був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого він надав відповідачам позику - грошові кошти в сумі 2360 грн. до 13.04.2014 року, відповідачі борг у вказаний строк не повернули, тому просить стягнути з них суму боргу за договором 2360 грн., пеню в сумі 22892 грн. та проценти за користування коштами в сумі 212,40 грн., а також сплачену ним суму судового збору 551,20 грн..

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні з позовом не погодився та пояснив, що дійсно 13.03.2014 року уклав з позивачем договір позики, отримав у нього в борг 2360 грн. до 13.04.2014 року, ОСОБА_2 при цьому виступив поручителем. Відповідач зазначив, що повністю розрахувався за цим договором з позивачем, повертав йому гроші частинами, а деякий період працював у нього та з його заробітної плати позивач вираховував суму боргу. При цьому, жодних розписок про повернення боргу у нього немає, вони не складались, оскільки все було за довірою, свідків повернення грошей також немає.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні з позовом не погодився та пояснив, що договір позики від 13.03.2014 року він дійсно підписував, але гроші не отримував, так як виступав поручителем за ОСОБА_3. Йому відомо зі слів ОСОБА_3С, що той повністю повернув гроші позивачу, тому підстав для їх стягнення немає.

В судовому засіданні встановлено, що 13.03.2014р. між ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з іншого боку був укладений договір позики грошових коштів на суму 2360 грн. строком до 13.04.2014 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердили підписання вказаного договору, а ОСОБА_3 підтвердив факт отримання грошових коштів, вказаних у договорі.

Згідно п.8 договору позики від 13.03.2014 року за несвоєчасне повернення суми боргу позичальники сплачують позикодавцю пеню у розмірі 1% за кожен день прострочення платежу. Розмір процентів за користування коштами договором не встановлено.

Відповідачі не виконали в повному обсязі своїх зобов'язань за договором позики та не повернули в обумовлений строк борг у зазначеній сумі.

Позивач надав розрахунок заборгованості, в якому вказав, що сума боргу становить 2360 грн. за договором, 212,00 грн. проценти за користування коштами відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, та 22892,00 грн. пеня, яка розрахована за період з 14.04.2014 року по 09.12.2016 року як 2360 грн.х1%х970 днів прострочення.

Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В даному випадку судом встановлено та не оспорюється сторонами, що сторони уклали між собою договір позики.

Відповідачі у договорі позики зобов`язалися повернути борг в строк до 13.04.2014 року, однак суму боргу не повернули, тому неповернута сума боргу підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

У відповідності до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язанний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В даному випадку договором від 13.03.2014 року передбачена відповідальність за несвоєчасне повернення суми боргу, а саме пеня у розмірі 1% за кожен день прострочення платежу. У позивача є підстави вимагати стягнення з відповідачів пені за прострочення зобов»язання за цим договором позики.

При цьому, відповідно до ст.257 ЦК України строк позовної давності встановлений у три роки, але нормами ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення пені.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково, за один рік до подачі позову, тобто 2360 грн. х 1% х 365 днів = 8614 грн..

Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у позивача виникло право вимагати сплати процентів за користування коштами у розмірі, встановленому ст.625 ЦК України, оскільки договором від 13.03.2014 року розмір процентів не встановлений.

Оскільки відповідачами допущено прострочення суми боргу за три роки, то проценти за користування коштами становлять 2360 грн. х 3% річних х 3 роки прострочення = 212,40 грн..

Таким чином, заборгованість за договором позики з урахуванням пені та процентів за користування коштами дорівнює 11186,40 грн., а саме: 2360 грн. - сума позики, 212,40 грн. проценти за користування коштами, 8614 грн. пеня.

Суд не бере до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що він не є боржником за договором позики від 13.03.2014 року, а виступає поручителем, оскільки у вказаному договорі обидва відповідачі зазначені саме позичальниками, які прийняли у власність гроші в сумі 2360 грн. та обидва зобов»язались повернути вказані кошти у строк до 13.04.2014 року, і відповідач ОСОБА_2, як і відповідач ОСОБА_3, визнав факт підписання цього договору.

Суд також не може взяти до уваги доводи відповідача ОСОБА_3С, про те, що усі кошти, отримані за цим договором, він позивачу повернув, оскільки сам ОСОБА_3 суду пояснив, що жодних письмових доказів в обґрунтування цих доводів він не має, а також і свідків цим обставинам не має.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян, який становить 17 грн..

У відповідності до ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, то в разі його оспорювання рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків.

Відповідно до ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов»язок надання яких покладається на сторони по справі.

У відповідності до ст.57,58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

У даному випадку відповідачі жодними доказами не довели того факту, що вони повністю повернули позивачу борг за договором позики від 13.03.2014 року, тому з них має бути стягнута заборгованість за цим договором, та визначені суми процентів та пені.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 510,20 грн., та у дохід держави з них підлягає стягненню недоплачена сума судового збору 88,80 грн..

Керуючись ст. 10,60,88,197,212-218 ЦПК України, ст.257,258, 525,536,611,625,1046,1048,1049 ЦК україни, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, іпн. НОМЕР_1, ОСОБА_3, іпн. НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, іпн. НОМЕР_3, борг за договором позики в сумі 11186,40 грн., суму сплаченого судового збору 551,20 грн., а всього стягнути 11737,60 грн. /одинадцять тисяч сімсот тридцять сім грн. 60 коп./.

Стягнути з ОСОБА_2, іпн. НОМЕР_1, ОСОБА_3, іпн. НОМЕР_2 на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 88,80 грн., тобто по 44,40 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області протягом 10-ти днів з дня оголошення рішення через суд першої інстанції.

Суддя: