Категорія 30 Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді Голота Л.О.,

суддів: Рибчинський В.П., Панасюк О.С.,

при секретарі: Топольська В.О.

з участю: представника позивача Кундеуса С.І.

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2017 року по цивільній справі за позовом Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплачених коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

29.12.2016 року Департамент соціальної політики Вінницької міської ради звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплаченої щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на житлово-комунальні послуги в розмірі 7 966 грн.45 коп. У позові зазначають, що у зв»язку з тим, що відповідач при подачі заяви про отримання грошової допомоги в порушення вимог п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання в тому числі на житлово-комунальні послуги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року ( далі Порядок) не повідомила Департамент про наявність у її власності квартири, що розташована на території України, на якій не проводиться антитерористична операція та яка не є тимчасово окупованою, їй у період з листопада 2014 по червень 2016 року була надмірно виплачена грошова допомога на суму 7 966 грн 45 коп. Оскільки відповідач не відреагувала на повідомлення від 26.10.2016 року № 08-00-019-54167 про повернення незаконно отриманих коштів, Департамент звернувся в суд за захистом своїх прав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2017 року в задоволенні позовних вимог Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення міського суду, посилаючись на неповноту з»ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права , та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Судова колегія , заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Стаття 309 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення .

Підставами скасування рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2017 року на думку колегії суддів є неповне з»ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні факти.

ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в базі даних переміщених осіб Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради.

20.10.2014 року відповідач звернулася до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитероричтичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, подавши відповідну заяву та вказуючи про відсутність у неї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж тимчасова окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Відповідно до рішення від 23.10.2014 року їй була призначена допомога з 20.10.2014 року по 19.04.2015 року.

З аналогічними заявами відповідач зверталася 04.06.2015 року та 07.12.2015 року, вказуючи у графі " інформація щодо наявності у членів сім»ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж тимчасова окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції» його відсутність.

ОСОБА_3 відповідно до рішень від 09.06.2015 року та 08.12.2015 року була призначна грошова допомога з 04.06.2015 року по 03.12.2015 року та з 07.12.2015 року по 06.06.2016 року відповідно. В цілому грошова допомога виплачена в сумі 7966,45 грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі.

При здійсненні Державною фінансовою інспекцією у Вінницькій області ревізії використання коштів, виділених з державного бюджету, зокрема на надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі і на оплату житлово-комунальних послуг у Департаментів соціальної політики Вінницької міської ради, встановлено, що за гр. ОСОБА_3 з 04.01.2006 року зареєстроване право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що розташована на території України, на якій не проводиться антитерористична операція та яка не є тимчасово окупованою ( інформаційна довідка з Реєстру прав власносіт на нерухоме майно від 30.08.2016 року). Дана квартира належить відповідачу на підставі договору довічного утримання від 07.12.2005 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, міський суд виходив з того, що оскільки відповідачка не має фактичного володіння річчю - квартирою в АДРЕСА_1, що належить їй відповідно до договору довічного утримання від 07.12.2005 року, тому зазначення нею у заяві за період з 20.10.2014 по 19.04.2015 р. інформації про відсутність у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, районах проведення антитерористичної операції та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, не є повідомленням недостовірної інформації. У стягненні коштів за період з 04.06.2015 по 06.06.2016р. суд відмовив з тих підстав, що саме державним органом були допущенні порушення, оскільки відповідачу були надані бланки, які змінені не були і містили графу про необхідність повідомлення інформації про наявність у володінні житлового приміщення, а не у власності, як зазначено у п. 6 Порядку.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 4 Закону України « Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» ( в редакції, що діяла станом на 20.10.2014 року) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Інформацію, яку повинна містити така заява визначено у пункті 6 цієї статті. Зазначення у заяві відомостей про наявність в особи у власності (володінні) житлового приміщення не передбачено.

З огляду на викладене, посилання позивача у позові на ч.2 ст.9 Закону, як на одну з підстав для стягнення виплачених коштів є безпідставним, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що при отриманні довідки ОСОБА_3 подала недостовірні відомості.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщаються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг ( далі - грошова допомога) визначений Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання в тому числі на житлово-комунальні послуги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року.

Відповідно до п. 2 Порядку грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

У пункті 5 Порядку визначено, що для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім»ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання ( перебування) з відповідною заявою, у якій крім іншої повинна міститись інформація про наявність у будь-кого з членів сім»ї до 30.03.2015 року - у володінні, а після 31.03.2015 року - у власності, житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Відповідно до п.8 Порядку уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні та надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї.

Посилання апелянта на п. 11 Порядку, як на ще одну підставу для стягнення надміру виплачених коштів, є також безпідставним, оскільки даний пункт передбачає порядок повернення/стягнення надміру виплаченої грошової допомоги, яка була виплачена уповноваженим органом після зміни в особи обставин, які впливають на її призначення.

З матеріалів справи вбачається, що після призначення ОСОБА_3 грошової допомоги обставини, які впливають на її призначення у неї не змінювались, а отже сума в розмірі 7 966 грн 45 коп. не є надміру виплаченою.

У відповідності до п. 12 Порядку єдиним наслідком виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації є припинення з наступного місяця даної виплати.

Таким чином, підстав для стягнення надмірно виплачених коштів на підставі Закону України « Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядку немає.

На дані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та не визначив відповідно до цього правову норму, якою врегульовано дані правовідносини, тим самим не надавши обгрунтованих висновків щодо усіх підстав позову.

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача коштів позивач посилався також і на положення глави 83 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа, зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. / постанова ВСУ № 6-88цс13 від 02.10.2013/

Грошова допомога відповідачці була виплачена на підставі рішень комісії про призначення допомог переміщеним особам на проживання від 23.10.2014р, від 09.06.2015р. та від 08.12.2015 р.

Враховуючи, що дані рішення є актами одноразового застосування, вичерпали свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені позивачем після їх виконання( рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. справа № 1-9/2009), колегія суддів приходить висновку про відсутність у позивача іншої можливості відновити свої права, аніж звернення з позовом до суду про повернення даних коштів..

Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набутті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, при вирішенні спору суду першої інстанції необхідно було встановити чи була підстава для виплати відповідачці грошової допомоги та чи були дії набувача добросовісними.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. ( Постанова ВСУ від 02.10.2013 р. № 6-88цс13)

Відповідно до п. 6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім»ї має до 30.03.2015 р. - у володінні, а з 31.03.2015 р. - у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Як свідчать матеріали справи у власності ОСОБА_3 є однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Датою прийняття рішення про реєстрацію права власності є 04.01.2006р. Підставою виникнення права власності є договір довічного утримання від 07.12.2005р. / а.с. 24, 25/

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дана квартира не перебувала у володінні відповідачки, оскільки згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Договір довічного утримання вважається реальним, оскільки набуває чинності з моменту його державної реєстрації і в цей же момент до набувача переходить право власності на житло.

Як вірно зазначив суд першої інстанції цільове призначення даної виплати - надання допомоги окремим категоріям громадян для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що зумовлені вимушеною зміною місця проживання та необхідністю знайти та забезпечити себе іншим житлом.

Оскільки після укладення договору довічного утримання відповідач-набувач за договором стала власником житла й має право на проживання у ньому ( іншого у договорі не передбачено), тому суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що ОСОБА_3 не могла реально використовувати дане майно. ( Ухвала ВССУ від 20.06.2012 № 6-40854св11)

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що законних підстав для виплати відповідачці грошової допомоги не було.

Та обставина, що у бланку заяви про призначення щомісячної грошової допомоги з 31.03.2015 р. помилково було зазначено про необхідність надання інформації про наявність у будь-кого з членів сім»ї у володінні, а не у власності житлового приміщення не є відповідальністю позивача, оскільки відповідно до п. 5 Порядку обов»язок подати заяву із відповідною інформацією лежить саме на особі. Типової форми заяви даним Порядком та наказом Мінсоцполітики не затверджено, а отже стверджувати, що позивач не дотримався своєї власної процедури не можна.

Відповідно ст. 68 Конституції України кожен зобов»язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що при подані заяви для призначення щомісячної адресної допомоги відповідач надала недостовірну інформацію, а отже її дії були недобросовісними.

Однак, незважаючи на доведені позивачем та встановлені судом факти безпідставного набуття ОСОБА_3 коштів у сумі 7 966 грн.45 коп. у зв»язку з недобросовісністю її дій, колегія суддів приходить висновку, що вимоги позивача про стягнення надміру виплачених коштів задоволенню не підлягають, оскільки заявлені у невідповідний спосіб.

Так, викладені положення ст.ст.1212,1213 та 1215 ЦК України не містять вимог про стягнення безпідставно набутого майна, а лише повернення або відшкодування вартості безпідставно набутого майна. Ця вимога, "про повернення" майна, носить самостійний характер, оскільки загальні положення про зобов'язання не містять норм, які передбачають необхідність повернення виконаного. Стягнення ж, на думку колегії, може бути наслідком невиконання, а не способом виконання, визначених у положеннях ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

Крім того, позивач самостійно визначив юридичну природу спірних коштів, як надміру виплачених, що позбавляє можливості суд вийти за межі позовних вимог, у відповідності до вимог ст.ст.11, 303 ЦПК України.

З огляду на те, що судом першої інстанції надана невірна правова оцінка позовним вимогам, рішення не містить обгрунтування щодо усіх обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, колегія суддів приходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позовних вимог Департаменту з підстав невірно обраного способу захисту.

На підставі ст.ст.1212, 1215 ЦК України, керуючись ст.ст.309,313,314,316,317,319 ЦПК України,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплачених коштів в сумі 7 966 грн 45 коп. відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.О. Голота

Судді В.П. Рибчинський

О.С. Панасюк

/підписи/

Згідно з оригіналом: