Ухвала

іменем україни

15 березня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів:Євграфової Є.П., ЄвтушенкоО.І., Завгородньої І.М., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя,за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 1985 року до 2012 року перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого ними було придбано квартиру АДРЕСА_1, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності від 16 вересня 2005 року.

Посилаючись на те, що добровільно вирішити питання поділу спірної квартири неможливо, ОСОБА_5 просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

За ОСОБА_6 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не доведено того факту, що відповідач чинить йому перешкоди в користуванні квартирою та невизнання ОСОБА_6 права власності ОСОБА_5, оскільки спірна квартира перебуває в приватній власності кожного зі сторін у рівних її частинах.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна.

Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 липня 1985 року, який було розірвано заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 вересня 2012 року.

В період шлюбу, а саме 27 грудня 2001 року на підставі інвестиційного договору придбана спірна квартира.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 30 червня 2005 року № 1206-С/КІ квартира № АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності в рівних частинах ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Нормою ст. 63 СК України встановлено дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України передбачено що, дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як зазначено в ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції з урахуванням вищезазначених положень закону та встановлених обставин справи й вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного по суті й обґрунтованого висновку про те, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу в рівних частках по Ѕ частині за кожним з подружжя.

Такі висновки районного суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України зазначені положення закону та обставини справи не врахував й помилково скасував рішення районного суду, зазначивши про відсутність правових підстав для задоволення позову, посилаючись на те, що спірна квартира перебуває у спільній сумісній власності, як спільно нажите майно подружжя без виділення часток кожного із співвласників в натурі.

Отже, безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

За таких обставин рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року підлягає скасуванню, з залишенням в силі рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015року.

Керуючись ст.ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_5 задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року скасувати й залишити в силі рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

І.М. Завгородня

Г.І. Мостова