Лебединський районний суд Сумської області
Справа № 580/172/17
Номер провадження 2/580/166/17
У Х В А Л А

"09" березня 2017 р. м.Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Чхайло О. В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Пролісок" в особі директора ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки від 02.03.2012 року та стягнення недоотриманої орендної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що йому належать на праві власності земельні ділянки, які він за договором оренди землі передав відповідачу строком на 15 років.

В порушення умов вищезазначеного договору оренди відповідач не сплатив позивачу в повному розмірі орендну плату за 2016 рік. Звернення позивача до відповідача з приводу сплати в повному розмірі орендної плати бажаного результату не дало. За підрахунками позивача заборгованість відповідача з орендної плати становить 14083 грн. 68 коп.

Тому позивач просить суд розірвати договір оренди землі укладений між ним та відповідачем, стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі та пеню за несвоєчасне внесення орендної плати, а також зобовязати відповідача негайно передати йому земельну ділянку.

У поданій до суду заяві про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, позивач посилаючись на те, що він має підстави побоюватись, що проведення посівних робіт на земельній ділянці зробить неможливим чи значно утруднить виконання рішення суду в разі задоволення позову, просить суд заборонити відповідачу до винесення рішення в даній справі здійснювати будь-які посівні роботи на належній йому земельній ділянці.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України, позов може забезпечуватися забороною вчиняти певні дії.

Виходячи із змісту вказаної статті, заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосується предмета спору. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не заявляє будь-яких матеріальних вимог щодо самої земельної ділянки, предметом судового розгляду є вимоги немайнового характеру - розірвання договору оренди землі, зобовязання відповідача передати земельну ділянку позивачу.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Оскільки відповідач здійснює господарську діяльність повязану з обробкою землі, суд вважає недоцільним застосовувати захід забезпечення позову у виді заборони відповідачу до винесення рішення в даній справі здійснювати будь-які посівні роботи на належній позивачу земельній ділянці так як це може перешкоджати його господарській діяльності.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для застосування зазначених позивачем заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст.151, ст.153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Лебединський районний суд протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя О. В. Чхайло