Справа № 344/764/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1707/2017
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Василишин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Максюти І.О.,

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1, Кабінет Міністрів України про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківської міського суду від 09 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11 липня 2012 року прокуратура Івано-Франківської області отримала квартиру АДРЕСА_1. Право власності на вказану квартиру зареєстроване за Державою в особі Кабінету Міністрів України, орган уповноважений здійснювати управління майном Генеральна прокуратура України, право оперативного управління належить прокуратурі Івано-Франківської області.

Вказував, що на підставі клопотання прокуратури Івано-Франківської області вказана квартира рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради була закріплена, як службова за прокуратурою Івано-Франківської області та пізніше надана, як службова ОСОБА_1

Зазначав, що підпунктом 6.2 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 177 від 11 квітня 2013 року службову квартиру АДРЕСА_1 переоформлено в ордерну без згоди власника квартири.

Посилаючись на те, що вищевказаним рішенням порушено право власності Кабінету Міністрів України та право оперативного управління, закріплене за прокуратурою Івано-Франківської області просив визнати незаконним та скасувати підпункт 6.2 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 177 від 11 квітня 2013 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 жовтня 2015 року залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Кабінет Міністрів України.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано підпункт 6.2 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 177 від 11 квітня 2013 року.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що Кабінет Міністрів України не є субєктом права, на захист якого заявлені у даній справі позовні вимоги, а перший заступник прокурора Івано-Франківської області не є належним позивачем.

Крім того, жодних вказівок на звернення до суду з позовом про порушення права Кабінету Міністрів України, перший заступник прокурора Івано-Франківської області, ні від Генерального прокурора України, ані він його заступників не отримував. Більше того, перший заступник прокуратура Івано-Франківської області не надав суду жодних підтверджень обґрунтованості та підставності позовних вимог.

Суд першої інстанції розглянув позов неналежного позивача по справі, а Кабінет Міністрів України, права якого, на не вмотивовану думку першого заступника прокуратура Івано-Франківської області було порушено, залучено до справи через 10 місяців фактичного розгляду процесу, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, що є порушенням норм чинного законодавства України.

Вважає, що спір, який виник між сторонами є публічно-правовим, а тому повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Зазначає, що суд першої інстанції не застосував норми ст. 49 Закону України «Про прокуратуру» та неправильно застосував норму ст. 46 Житлового кодексу УРСР, що є підставою для скасування рішення.

Службове житло ОСОБА_1 надавалось рішенням прокуратури Івано-Франківської області, яке в подальшому з дотриманням норм чинного законодавства було підтверджене рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 622 від 04 жовтня 2012 року. Також судом не враховано, що згоди на виключення жилого приміщення із числа службових від уповноваженого органу управління Кабінету Міністрів України не передбачено.

Зазначає, що прокуратура Івано-Франківської області звернулася до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з клопотанням про виключення з числа службових квартири розташованої по вул. Є.Коновальця, 183-А/39 у м. Івано-Франківську. Виконком у свою чергу з дотриманням норм чинного законодавства задовольнив клопотання прокуратури Івано-Франківської області та прийняв відповідне рішення № 177 від 11 квітня 2013 року.

Місцевий суд не навів, яким саме незаконним способом було порушено право власності Кабінету Міністрів України, а позивач, в свою чергу, не надав суду вмотивованих доводів, які б підтверджували підставність звернення до суду з відповідним позовом.

Крім того, однією із підстав задоволення позову було те, що ОСОБА_1 було звільнено з органів прокуратури Івано-Франківської області, однак ця інформація не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 переведено до прокуратури Оболонського району м. Києва.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та постановити ухвалу, якою закрити провадження у справі.

В судове засідання апеляційного суду представники ОСОБА_1 ОСОБА_2 та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради не зявилися, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлялися.

Представники прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 та Кабінету Міністрів України ОСОБА_4 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Враховуючи належне повідомлення апелянта та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про час та місце судового розгляду, колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що прокурор Цимбала І.В. був звільнений з прокуратури Івано-Франківської області, клопотання про виключення з переліку житлових приміщень прокуратури області спірної квартири подавалось позивачем, однак таке рішення про надання ордеру ОСОБА_1 з правом постійного користування було прийняте тільки протоколом первинної профспілки та без отримання згоди уповноваженого органу на вчинення таких дій. При цьому, виконком не виключив дане жиле приміщення з числа службових у встановленому порядку, а також потреба на виключення з числа службових була відсутня. Також, статус державної форми власності на дану квартиру не може бути втрачено без згоди власника Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні даного спору судом не в повній мірі виконано вимоги ст. 214 ЦПК.

За змістом даної норми, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При визначенні юрисдикційності спору слід враховувати, що критеріями розмежування цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа.

Тобто критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно субєктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Разом з тим, у п. 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України N 8 від 20 травня 2013 р. «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» зазначено про те, що справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року N 1618-IV розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У ч. 2 ст. 17 КАС України зазначено, що правовідносини, в яких урегульовані нормативно визначеною процедурою управлінські дії субєкта владних повноважень, (в даному випадку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради як органу місцевого самоврядування) повязані з реалізацією житлових прав фізичних осіб (щодо обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нагляду і контролю за забезпеченням реалізації права громадян України на житло, додержання правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків тощо), є публічно-правовими і розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, враховуючи положення чинного законодавства, зміст правовідносин та субєктний склад учасників цих правовідносин: сторонами по справі є юридичні особи, однією з яких є субєкт владних повноважень, спір, що виник між сторонами є публічно-правовим, а тому не підлягав розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен був вирішуватися адміністративним судом.

За правилами ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

За таких обставин оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 310, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Івано-Франківської міського суду від 09 грудня 2015 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча Л.В. Василишин

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_5