Провадження № 2/643/226/17
18.04.2017 року Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Стальмакової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Представник позивача в судовому засіданні 18.04.2017 року позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Крім того, в судовому засіданні уточнив, що просить стягнути заборгованість з відповідачів саме в доларах США. Зазначив, що після пред'явлення позову заборгованість відповідачами не сплачувалась. Також уточнив, що за користування кредитом відповідач повинен був сплачувати 13 % річних, та зазначений розмір процентів не змінювався.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав.
Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 також в судові засідання не з'являлись, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність, суду не надали.
Відповідачем ОСОБА_3 надавались письмові заперечення проти позову, в яких зазначалось, що ані ОСОБА_4, ані ОСОБА_3 не укладали будь-яких договорів поруки та не поручались за виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_2 Крім того, Генеральною кредитною угодою № 07-01-5-08 від 16.01.2008 року, по якій ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є поручителями, не встановлений конкретний розмір відсотків за користування кредитним коштами та не встановлений конкретний розмір неустойки за прострочення виконання зобов'язання. Розмір відсотків за користування кредитним коштами, зокрема 13 % річних, та розмір неустойки, зокрема 25 % від суми кредитних коштів, встановлений лише у Кредитному договору, зміст якого не погоджувався ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Також у Кредитному договорі зменшено кількість сторін на відміну від Генеральної кредитної угоди, в якій у якості позичальника виступає, крім ОСОБА_2, ще й ОСОБА_4 Таким чином, договори поруки, укладені позивачем з ОСОБА_4 та окремо з ОСОБА_3, є припиненими, зокрема відносно Кредитного договору № 010-2/07-01-0031-08 від 16.01.2008 року, у зв'язку з неотриманням згоди останніх на його укладення, внаслідок чого збільшилася відповідальність, як поручителів. Крім того, порука припинилась внаслідок закінчення строку.
Аналогічні письмові заперечення проти позову надавались відповідачем ОСОБА_4
Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів.
Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Пунктом 2.2. Генеральної кредитної угоди передбачено, що в рамках цієї Угоди на підставі додатково укладених кредитних договорів Позичальникам можуть відкриватись невідновлювальні кредитні лінії в іноземній валюті на зазначених в цьому пункті умовах.
Пунктами 5.1. та 5.2. Генеральної кредитної угоди передбачено, що Позичальники зобов'язані використати отримані кредитні кошти і забезпечити повернення одержаних кредитів та сплату нарахованих відсотків відповідно до умов кредитних договорів в рамках цієї Угоди. За порушення строків повернення кредитних коштів, використання кредитних коштів не за цільовим призначенням, сплачувати Кредитору, додатково до встановленої відсоткової ставки за кредит, штрафні санкції, передбачені ст. 10 даної Угоди.
Пунктами 10.1, 10.2 Генеральної кредитної угоди передбачено, що у разі несвоєчасного повернення кредитів Позичальниками або одним з них у визначений кредитними договорами терміни, останні (й) відшкодовує Кредитору завдані цим збитки в повній сумі понад неустойку (штраф, пеню), які передбачені даною Угодою. За порушення строків повернення кредитів, відсотків за користування кредитами, передбачених кредитними договорами, укладеними в рамках даної Угоди, Позичальники сплачують Кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення.
Крім того, 16.01.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (Банком) та ОСОБА_2 (Позичальником) укладений Кредитний договір № 010-2/07-01-0031-08, в якому зазначено, що він укладається у відповідності до Генеральної кредитної угоди № 07-01-5-08 від 16.01.2008 року.
Пунктами 2.3.1, 2.3.2 Частини № 2 Кредитного договору передбачено, що в строки, передбачені цим Договором, Позичальник зобов'язаний забезпечити повернення Банку одержаного Кредиту та сплату нарахованих процентів, передбачених цим Договором, комісії, неустойок, відшкодування витрат та збитків Банку, викликаних неналежним виконанням цього Договору. У випадку порушення умов цього Договору Позичальник повинен сплачувати Банку пеню та інші штрафні санкції, передбачені цим Договором.
Пунктом 1.9 Частини № 2 Кредитного договору передбачено умови дострокового виконання Боргових зобов'язань за ініціативою Банку та розірвання цього договору, згідно яких Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або поручителем, та/або Майновим поручителем своїх Боргових та інших зобов'язань за цим Договором, (в тому числі, але не виключно, встановлених п.п. 2.3.8 - 2.3.13, п.п. 1.4.1 та ст. 3 цього Договору) та/або умов Договору іпотеки, та/або умов Договору поруки.
Умовами Договору поруки № 07-01-5/2-08 визначено, що під Борговими зобов'язаннями розуміються всі зобов'язання Боржників перед Банком по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями Генеральної кредитної угоди та кожного з Кредитних договорів, укладених у відповідності до Генеральної кредитної угоди, як це визначено Генеральною кредитною угодою та кожним з Кредитних договорів, укладених у відповідності до Генеральної кредитної угоди, та описано у цьому Договорі.
Пунктом 2.1 Договору поруки № 07-01-5/2-08 від 16.01.2008 року передбачено, що у випадку невиконання Боржниками або одним з них взятих на себе зобов'язань по Генеральній кредитній угоді та/або Кредитним договорам, укладеним у відповідності до Генеральної кредитної угоди, та/або одному з Кредитних договорів, укладених у відповідності до Генеральної кредитної угоди, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржники, включаючи сплату основного боргу за Генеральною кредитною угодою та/або Кредитними договорами, укладеними у відповідності до Генеральної кредитної угоди та/або одним з Кредитних договорів, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки.
Аналогічні положення містяться в п. 3.1. Договору поруки № 07-01-5/2-08 від 16.01.2008 року, згідно якого у випадку невиконання або неналежного виконання Боржниками або одним з них взятих на себе зобов'язань за Генеральною кредитною угодою та/або Кредитними договорами, укладеними у відповідності до Генеральної кредитної угоди, та/або одним з Кредитних договорів, укладеним у відповідності до Генеральної кредитної угоди, Поручитель і Боржники несуть солідарну відповідальність перед Банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги, у відповідності до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України.
Умовами Договору поруки № 07-01-5/3-08 визначено, що під Борговими зобов'язаннями розуміються всі зобов'язання Боржника ОСОБА_2 перед Банком по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями Генеральної кредитної угоди та кожного з Кредитних договорів, укладених у відповідності до Генеральної кредитної угоди, як це визначено Генеральною кредитною угодою та кожним з Кредитних договорів, укладених у відповідності до Генеральної кредитної угоди, та описано у цьому Договорі.
Пунктом 2.1 Договору поруки № 07-01-5/3-08 від 16.01.2008 року передбачено, що у випадку невиконання Боржниками або одним з них взятих на себе зобов'язань по Генеральній кредитній угоді та/або Кредитним договорам, укладеним у відповідності до Генеральної кредитної угоди, та/або одному з Кредитних договорів, укладених у відповідності до Генеральної кредитної угоди, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржники, включаючи сплату основного боргу за Генеральною кредитною угодою та/або Кредитними договорами, укладеними у відповідності до Генеральної кредитної угоди та/або одним з Кредитних договорів, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки.
Аналогічні положення містяться в п. 3.1. Договору поруки № 07-01-5/3-08 від 16.01.2008 року, згідно якого у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником або одним з них взятих на себе зобов'язань за Генеральною кредитною угодою та/або Кредитними договорами, укладеними у відповідності до Генеральної кредитної угоди, та/або одним з Кредитних договорів, укладеним у відповідності до Генеральної кредитної угоди, Поручитель і Боржники несуть солідарну відповідальність перед Банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги, у відповідності до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.
Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
Частиною 1 ст. 554 ЦК встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Згідно роз'яснень, викладених в п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а також обов'язкових для всіх судів правових позицій, викладених в постанові ВСУ від 24.09.2014 року у справі № 6-145цс14, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.
При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно того, що ними не підписувались Договори поруки № 07-01-5/3-08 та № 07-01-5/2-08 від 16.01.2008 року, з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
За клопотанням відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з метою забезпечення їх права на подання доказів та обстоювання правової позиції, судом згідно ухвали від 19.12.2016 року по справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу. На вирішення експертів були поставлені питання відносно того, чи виконані підписи у вказаних вище Договорах поруки відповідно ОСОБА_4 та ОСОБА_3
В ухвалі від 19.12.2016 року судом також було роз'яснено сторонам, що згідно ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Копії вказаної ухвали були направлені сторонам, в тому числі відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та отримані останніми 23.12.2016 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 181, 183).
Експертом на адресу суду було направлено клопотання про надання додаткових матеріалів та копії рахунків для оплати вартості експертизи.
Вказане клопотання експерта разом з рахунками судом було направлено відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і отримано останніми 12.01.2017 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 194, 195).
Проте експертиза сплачена не була, додаткові матеріали суду та експерту на надані.
Таким чином, судом в межах повноважень, визначених ЦПК України, було вжито всіх необхідних заходів для забезпечення права відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на подання доказів, в тому числі доказів на підтвердження того, що підписи в Договорах поруки виконані не ними.
Проте експертизу не було виконано через обставини, що залежали виключно від поведінки осіб, які заявили клопотання про проведення експертизи.
Враховуючи наведене вище, суд не приймає до уваги доводи відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно того, що останні не підписували Договори поруки, оскільки всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України вказаними відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини, а саме висновку експертизи.
Оцінюючи доводи відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно того, що вказані вище Договори поруки припинились внаслідок збільшення їх відповідальності як поручителів, оскільки вони є поручителями виключно за Генеральною кредитною угодою, в якій не встановлені конкретний розмір процентів за користування кредитом та конкретний розмір неустойки, та вказані умови встановлені в Кредитному договорі, зміст якого ними не погоджувався та на укладення якого вони не надавали згоду, суд керується наступним.
Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити з того, що в силу положень статей 509, 533, 638, 1054 ЦК відсутні підстави для визнання договору поруки недійсним через укладення після нього додаткових угод про надання чергового траншу.
Згідно роз'яснень, викладених в п. 22 вказаної вище Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.
В договорах поруки № 07-01-5/3-08 та № 07-01-5/2-08 від 16.01.2008 року зазначено, що поручителі зобов'язуються солідарно з боржником ОСОБА_2 відповідати по всіх боргових зобов'язаннях, що виникають не тільки з Генеральної кредитної угоди, а й з кредитних договорів, укладених у відповідності до Генеральної кредитної угоди.
В Генеральній кредитній угоді також зазначено, що кредити позичальникам будуть надаватись в порядку і на умовах, визначених у Кредитних договорах, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди.
Таким чином, умовами укладених між сторонами договорів було прямо передбачено, що отримання кредитів за Генеральною кредитною угодою буде оформлюватись шляхом укладання окремих кредитних договорів, та поручителі ОСОБА_3 і ОСОБА_4, підписавши Договори поруки, висловили свою згоду відповідати по всіх зобов'язаннях ОСОБА_2, в тому числі тих, що виникають з кредитних договорів, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди.
Враховуючи наведене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно того, що обсяг їх відповідальності за Договорами поруки збільшився та порука внаслідок цього є припиненою.
Оцінюючи доводи відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно того, що порука припинилась внаслідок закінчення строку, суд керується наступним.
Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
Як вбачається з пункту 4.1 Договорів поруки № 07-01-5/3-08 та № 07-01-5/2-08 від 16.01.2008 року, ці Договори набувають чинності з дати їх підписання Сторонами і діють до повного виконання Боргових Зобов'язань за Генеральною кредитною угодою та кожним з Кредитних договорів, укладених у відповідності до Генеральної кредитної угоди. Відповідальність Поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі. Також порука припиняється, якщо Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання Боргових зобов'язань не пред'явить вимоги до Поручителя.
Строк дії Генеральної кредитної угоди - по 10.01.2023 року. Строк повернення кредиту за Кредитним договором - також по 10.01.2023 року.
З вимогами про дострокове виконання зобов'язань за Кредитним договором Банк до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернувся також 14.09.2015 року.
До суду з даним позовом банк звернувся 22.12.2015 року, тобто в межах шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов'язання, який було змінено Банком шляхом направлення вимоги про дострокове виконання зобов'язань за Кредитним договором.
Враховуючи наведене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно того, що порука припинилась внаслідок закінчення строку.
Доводи відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відносно того, що у Кредитному договорі зменшено кількість сторін у порівнянні з Генеральною кредитною угодою, та поручитель ОСОБА_4 є одночасно позичальником (боржником) та поручителем по Генеральній кредитній угоді, також не можуть бути підставою для визнання поруки припиненою та відмови в позові.
Так, згідно ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 626 ЦК України прямо передбачено, що договори можуть бути як двосторонніми, так і багатосторонніми.
Враховуючи наведене, суд не може визнати обґрунтованими доводи відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6, на які вони посилались в обґрунтування заперечень проти позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 8240,14 гривень в рівних частках, по 2746,71 гривень з кожного.
Керуючись ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 8240,14 грн. (вісім тисяч двісті сорок гривень чотирнадцять копійок) в рівних частках, по 2746,71 грн. (дві тисячі сімсот сорок шість гривень сімдесят одна копійка) з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Позивач, який брав участь у справі, але не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Крівцов Д.А.