Справа № 161/280/17 Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І.Б.
Провадження № 22-ц/773/445/17 Категорія: 50 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Русинчука М.М.,

з участю:

секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 10 січня 2017 року і до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір. В частині стягнення аліментів за один місяць рішення суду допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з наявності достатніх доказів того, що відповідач має спроможність надавати повнолітній дочці майнову допомогу на період її навчання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, а обов'язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, передбачені ст.185 СК України, стосується лише неповнолітньої дитини.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Як встановлено судом, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_1, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

З копії договору на підготовку за освітньо-професійною програмою бакалавра (молодшого спеціаліста), довідки Луцького педагогічного коледжу №80 від 24.01.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 18.08.2014 року зарахована терміном на 3 роки 10 місяців у Луцький педагогічний коледж за напрямком підготовки «музичне мистецтво», додаткова кваліфікація - «оператор комп'ютерних систем». Вартість навчання становить 27400 грн. (а.с. 10.29).

З довідки Луцького педагогічного коледжу №27 від 14.02.2017 р. слідує, що за період з 07.08.2014 р. по 01.02.2017 р. оплата за навчання ОСОБА_3 становить 20550 грн.(а.с.38).

Зі змісту довідки від 13.02.2017 р., виданої Луцьким міським трудовим архівом, вбачається, що позивач працює в даній установі завідувачем трудового архіву, виплачена їй заробітна плата за період з 01.07.2016 р. по 31.12.2016 р. становить 22860,82 грн.(а.с.36, 37).

Відповідач є працездатним як за віком, так і за станом здоров'я, працює комірником на ПП «Люкс-Ефект», має постій дохід у вигляді заробітної плати, дохід відповідача за період з серпня 2016 р. по січень 2017 р. становив 10223,13 грн., що підтверджується довідкою з місця роботи від 07.02.2017 р. (а.с.31).

Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої ЖКП №3 від 26.01.2017 р., та копії свідоцтва про народження, у відповідача є на утриманні ще син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.32,33).

Згідно з частиною 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 182 СК України).

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи і вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів на утримання доньки до досягнення нею 23- річного віку, оскільки ОСОБА_3 продовжує навчання у навчальному закладі на денній формі та потребує матеріальної допомоги, а відповідач, її батько, має можливість надавати їй матеріальну допомогу, так як є працездатною особою. При цьому, суд врахував наявність у платника аліментів на утриманні іншої неповнолітньої дитини, розмір доходу платника аліментів та дійшов обґрунтованого висновку про визначення частки в розмірі 1/6 заробітку батька у рахунок стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки із правильним застосування ст. ст. 182, 199, 200 СК України та дотриманням норм процесуального права.

Разом з тим, судом також враховано те, що відповідач перебуває на амбулаторному лікування в КЗ «Луцький центр первинної медико-санітарної допомоги» з 31.01.2017 року з приводу поставленого діагнозу: гіпертонічна хвороба ІІ ст. 2ст ССРЗ (а.с.30).

Доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру аліментів судом він значно занижений та такий, що не відповідає реальним витратам на утримання дочки, не заслуговують на увагу. Позивачем не враховано, що нарівні з батьком обов'язок з його утримання несе і його мати, яка також отримує заробітну плату. Крім того, за положеннями Сімейного Кодексу аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, законодавець пов'язує з матеріальною можливістю батьків сплачувати аліменти.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Судом першої інстанції вірно застосовані норми вказаної статті та відмовлено в частині позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на медичне лікування дочки, оскільки докази про понесені витрати (товарні чеки без зазначення прізвища хворого) свідчать, що лікування проводилося в лютому 2017 року, тобто після настання повноліття дочки (а.с.23-25).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді