УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Титан» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою адвокатом ОСОБА_7 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2016 року, ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Титан» (далі - ОСББ «Титан») звернулося до суду з позовом до відповідачів, який позивач уточнив у процесі розгляду справи, і остаточно просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 1494 грн 44 коп., інфляційні нарахування в розмірі 919 грн 28 коп. та 3 % річних в розмірі 171 грн 09 коп.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачі проживають у АДРЕСА_1, яка знаходиться на обслуговуванні ОСББ «Титан», однак нерегулярно та не у повному обсязі сплачують кошти за обслуговування будинку та прибудинкової території, опалення та підігрів води, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Посилаючись на вищевикладене, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2016 року позовні вимоги ОСББ «Титан» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСББ «Титан» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 1 494 грн 44 коп., інфляційні нарахування в розмірі 919 грн 28 коп. та 3 % річних у розмірі 171 грн 09 коп., всього стягнуто 2 584 грн 81 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 1765 грн 40 коп.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2016 року виправлено описку у резолютивній частині рішення цього ж суду від 06 червня 2016 року у вищевказаній цивільній справі та викладено її наступним чином:

«Позовні вимоги ОСББ «Титан» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за комунальні послуги задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСББ «Титан» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 1 494 грн 44 коп., інфляційні нарахування в розмірі 919 грн 28 коп. та 3 % річних у розмірі 171 грн 09 коп., всього стягнути 2 584 грн 81 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСББ «Титан» витрати на правову допомогу в розмірі 1 400 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 365 грн 40 коп.».

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2017 року апеляційні скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 та ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2016 року та ухвалу цього ж суду від 09 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСББ «Титан» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 1 063 грн 38 коп., інфляційні нарахування в розмірі 640 грн 01 коп. та 3 % річних у розмірі 112 грн 39 коп., всього стягнуто 1 815 грн 78 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу суду першої інстанції, а також рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги і направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанцій.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, керувався положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та виходив із того, що відповідачі нерегулярно та не у повному обсязі сплачували кошти за житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню; крім того, місцевий суд зазначив, що позивачем не пропущений строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, оскільки відповідачами сплачувалась заборгованість за попередній період, що підтверджується квитанцією № 222 від 13 червня 2013 року.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про виправлення описки у рішенні цього ж суду від 06 червня 2016 року, виходив із того, що у резолютивній частині вказаного рішення суд помилково стягнув судовий збір тільки із ОСОБА_5, оскільки солідарному стягненню з відповідачів підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 1 400 грн, а 365 грн 40 коп. - підлягає стягненню лише із ОСОБА_5

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалу цього ж суду про виправлення описки, та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та виходив із того, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, разом з тим місцевим судом безпідставно стягнуто з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 1 494 грн 44 коп., оскільки позивачем до розміру заборгованості включено заборгованість в розмірі 733 грн 32 коп., яка виникла станом на 31 грудня 2009 року, розрахунок щодо якої відсутній у матеріалах справи, у зв'язку з чим апеляційний суд вмотивовано визначив розмір заборгованості, зменшивши його суму на 431 грн 06 коп. з урахуванням здійсненої оплати відповідачами за спірний період у розмірі 302 грн 26 коп.

Судом також вмотивовано та з урахуванням вимог Закону України «Про судовий збір» стягнуто судовий збір лише з ОСОБА_5

Крім того, суд апеляційної інстанції, врахувавши роз'яснення, викладені у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки у матеріалах справи відсутні документально підтверджені витрати на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану адвокатом ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

Т.О.Писана