У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2017 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Носаль А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове подання заступника начальника Авдіївського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про примусове проникнення до житла боржника -

В С Т А Н О В И В :

До Селидівського міського суду надійшло подання заступника начальника Авдіївського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Маяковського, 111, яке мотивоване тим, що на примусовому виконанні у відділі ДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 36796540 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у загальному розмірі з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження 484 789,82 грн. У звязку з чим просить винести рішення про примусове проникнення до житла боржника для проведення виконавчих дій.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання необхідно відмовити при наявності наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі ДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 36796540 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у загальному розмірі з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження 484 789,82 грн.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31 жовтня 2017 року за боржником ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Маяковського, 111.

У матеріалах виконавчого провадження містяться акти державного виконавця про те, що перевірити майновий стан боржника неможливо у зв'язку з тим, що місце перебування боржника не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Дослідивши матеріали подання, суд вважає, що подання не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Згідно ст. 376 ЦПК питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

За положеннями ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії можуть провадитися у присутності понятих. Присутність понятих є обов'язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов'язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Пунктом 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У зазначених актах, складених державним виконавцем при виході за місцем мешкання боржника відсутні докази про те, що сторона виконавчого провадження, а саме, боржник, повідомлявся про здійснення цих виконавчих дій своєчасно. При цьому суд враховує, що акти державного виконавця складено у присутності понятих, але зі складених актів не можливо встановити час вчинення процесуальної дії, оскільки таке відвідування могло мати місце у робочий час, коли особа за обєктивних причин відсутня за місцем проживання.

Крім того суд враховує, що кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підстав для проникнення до вищезазначеного будинку недостатньо, обставини, викладені в поданні, не знайшли свого підтвердження через відсутність належних доказів, які би свідчили про умисне ухилення боржника від виконання зобов'язань, а саме по собі, невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом встановленого строку, визначеного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про його ухилення від виконання покладених на нього рішеннями суду обов'язків, тому подання про примусове проникнення до житла належним чином не вмотивовано, документів, які б підтверджували факт отримання боржником документів виконавчого провадження не надано, тому підстав для задоволення подання немає.

Керуючись ст. 376 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В

У задоволенні подання заступника начальника Авдіївського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про примусове проникнення до житла боржника відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Владимирська І.М.