Справа №442/2489/17
Провадження №2/442/1268/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря - Малик О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/5 частину майна колгоспного двору, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за кожним з членів бувшого колгоспного двору ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 по 1/5 ідеальній частці в житловому будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який розташований на вул.Зелена 89 в с.Уличне, Дрогобицького району Львівської області, та визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/5 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 30,2 кв.м., житловою площею 12,3 кв.м., який розташований на вул.Зелена 89 в с.Уличне Дрогобицького району Львівської області після смерті бабці ОСОБА_4, яка померла 15.04.2005 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.04.2005 року померла його бабця ОСОБА_4.

За життя бабця склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно йому. До складу спадкового майна входить: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований на вул.Зелена 89 в с.Уличне Дрогобицького району Львівської області. За життя його бабці на її імя як голови колгоспного двору виконавчим комітетом Дрогобицької районної ради видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 28.08.1990 року, в якому вказано, що жилий будинок належить майну колгоспного двору ОСОБА_4. На час оформлення свідоцтва про право власності на жилий будинок, членами колгоспного двору були: бабця ОСОБА_4, його мама ОСОБА_6, його сестра ОСОБА_3, його бран ОСОБА_5 і він. Його брат ОСОБА_5 помер 12.06.2015 року. Таким чином частки у майні колгоспного двору всіх членів колгоспного двору на час оформлення права власності на жилий будинок є рівними і їм належить по 1/5 частині житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд.

Після смерті бабці він успадкував, її частку у вищевказаному житловому будинку, що складається з 1/5 ідеальної частки, так як постійно проживав з нею, таким чином на даний час йому належить 2/5 ідеальні частки майна колишнього колгоспного двору.

Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини - отримав відмову через відсутність правовстановлюючих документів на частку у майні колгоспного двору. Відтак, для захисту своїх прав змушений звертатись до суду.

Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити.

Відповідачі подали до суду заяви про розгляд справ у їх відсутності, позов визнають.

Відтак, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Статтею 11 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

У відповідності до розяснень, наведених у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 , при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

У відповідності з п.1 постанови Пленуму Верхового Суду України від 30.05.2008 року спадкові відносини регулюються ЦК України, законами України від 02.09.1993 року «Про нотаріат», від 23.06.2005 року «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Встановлено, що ОСОБА_4 померла 15.04.2005 року.

08.02.1995 року ОСОБА_4 на підставі заповіту заповіла усе належне їй майно ОСОБА_1.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Дрогобицької районної Ради №198 від 22.08.1990 р. колгоспному двору гр.ОСОБА_4 належить на праві власності житловий будинок на вул.Зелена 89 в с.Уличне Дрогобицького району Львівської області.

Згідно ст.120 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла до 16.12.1993 року, двір може мати статус колгоспного за умови, якщо члени двору працюють у колгоспі.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років поспіль до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включаються час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, а також хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування.

У зв'язку з тим, що право власності на спірний житловий будинок було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства за колгоспним двором, членом якого на момент припинення існування колгоспних дворів була бабця позивача, відтак на підставі закону вона була власником цього будинку.

Згідно довідки Уличненської сільської ради Дрогобицького району Львівської області №84 від 23.02.2017 року згідно записів по господарської книги 1991-1995 рр. до складу сімї ОСОБА_4 належать: ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року), який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного йому майна.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Як вбачається з довідки Уличненської сільської ради №154 від 24.01.2017 року ОСОБА_1 до дня смерті проживав разом з ОСОБА_4 за адресою: вул.Зелена 89 в с.Уличне Дрогобицького району Львівської області.

У відповідності до норм ч.3 ст.1268 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4

Так, у відповідності до розяснень, наведених у другому та третьому абзацах пункту 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частиною 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що і було зроблено позивачем 26.11.2013 року (а.с.3).

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з представлених доказів, будинок знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в погосподарських книгах, зареєстрований на праві особистої власності в цілому за ОСОБА_4, як головою колгоспного двору на підставі Свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Дрогобицької районної ради, дане будиноволодіння є колгоспним двором, яким спільно володіли багато років родина ОСОБА_4, відповідачі позов визнають.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

За таких підстав позовні вимоги підлягають до задоволення.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 197, 209, 212, 214 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати кожним з членів бувшого колгоспного двору ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 по 1/5 ідеальній частці в житловому будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який розташований на вул.Зелена 89 в с.Уличне, Дрогобицького району Львівської області.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/5 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 30,2 кв.м., житловою площею 12,3 кв.м., який розташований на вул.Зелена 89 в с.Уличне Дрогобицького району Львівської області після смерті бабці ОСОБА_4, яка померла 15.04.2005 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Крамар