Номер провадження: 22-ц/785/4460/17
Номер справи місцевого суду: 520/9435/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Кононенко Н.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль», третя особа: Приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_6 про визнання недійсним договору застави майнових прав,-

В С Т А Н О В И Л А

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль», третя особа: Приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_6 про визнання недійсним договору застави майнових прав задоволено частково.

Визнано недійсним договір застави майнових прав від 06 лютого 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №393.

В задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_5 Аваль" на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, вякій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 рокута ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що 06 лютого 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №014/0049/74/45162, відповідно до умов якого, кредитор, на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику кредит на споживчі цілі.

З метою забезпечення виконання зобовязань по зазначеному кредитному договору, 06 лютого 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_4 було укладено договір застави майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_6 Вказаний договір зареєстровано у відповідному реєстрі за №393, та відповідно до його змісту. Такий договір забезпечує виконання заставодавцем зобовязань перед банком, що випливають з укладеного між ними кредитного договору №014/0049/74/45162.

П. 1.2. договору застави передбачено, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором заставодавець на умовах, передбачених цим договором, передає в заставу майнові права за договором № 3Б-1-83 про інвестування від 12.01.2006 року на квартиру за будівельним №262, в будинку за будівельним №1 секція 3, 7 поверх, по вулиці Фонтанська дорога, 118-а в м. Одесі.

Згідно статуту, протоколом загальних зборів АППБ «Аваль» 21 квітня 2006року прийнято рішення про зміну найменування акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» на відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_5 Аваль», яке є правонаступником зі всіма правами та обовязками акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль». У подальшому, відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_5 Аваль» перейменовано на публічне акціонерне товариство «ОСОБА_5 Аваль».

Відповідно до ст.ст. 1, 5 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV (у редакції, яка була чинною на час укладення договору застави) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

На час укладення спірного договору іпотеки (06.02 2006року) стаття 5 Закону України «Про іпотеку» №898-IV не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнові права на обєкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки Законом України від 25 грудня 2008року №800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону № 898-IV.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 06.11.2013року у справі № 6-100цс13, від 02.12.2015року у справі № 6-1502цс15, від 02.12.2015 року у справі № 6-1732цс15, від 25.05.2016року у справі №6-503цс16, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до пункту 8 цієї ж постанови, згідно частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання сторонами (стороною) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.

Згідно з вимогами статей 202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначився з правовідносинами, що склалися, до яких вірно застосував вищенаведені норми права та прийшов до обґрунтованого висновку, що станом на 06.02.2006 року, на час укладення оспорюваного договору іпотеки, стаття 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною до 14 січня 2009 року, не визначала майнові права як предмет іпотеки, у звязку із чим, при укладенні вказаного договору, були порушені положення статті 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки.

Доводи апеляційної скарги щодо неодноразового відступлення в подальшому прав вимоги за оспорюваним правочином є неспроможними, оскільки висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене та те, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність у відповідності до ст. 3 ЦК України, колегія суддів вважає , що висновки суду першої інстанції про визнання недійсним договору застави майнових прав від 06 лютого 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» відповідають встановленим обставинам справи, до яких суд дійшов з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги надумані та не обґрунтовані, тому, висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль», третя особа: Приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_6 про визнання недійсним договору застави майнових прав залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

ОСОБА_7