У Х В А Л А

іменем україни

10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 1» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 1» на рішення апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 1» (далі - ТОВ «Рада 1») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1. 21 серпня 2001 року між ним та відповідачем було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, проте у результаті неналежного виконання умов цього договору та неналежної оплати за житлово-комунальні послуги утворилася заборгованість, яка станом на 30 квітня 2015 року складає 9 054 грн. 01 коп. та яку відповідач незважаючи на вимоги, не погасив.

Враховуючи викладене, ТОВ «Рада 1» просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9 054 грн. 01 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 248 грн. 18 коп., 3 % річних у розмірі 212 грн. 60 коп. та пеню у розмірі 25 866 грн. 75 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року позов ТОВ «Рада 1» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Рада 1» заборгованість за надані послуги в розмірі: 9 054 грн. 01 коп. - основна заборгованість, 4 248 грн. 18 коп. - інфляційні втрати, 212 грн. 60 коп. - 3 % річних, 25 866 грн. 75 коп. - пеня. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Рада 1» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Рада 1» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не в повному обсязі оплачує надані позивачем та спожиті ним комунальні послуги. Розмір заборгованості, у тому числі пеня, визначені згідно умов договору та вимог закону.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що заборгованість за житлово-комунальні послуги відсутня.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

21 серпня 2001 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Рада» було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території.

Пред'являючи позов, ТОВ «Рада 1» посилалось на те, що ОСОБА_3 не в повному обсязі оплатив спожиті ним житлово-комунальні послуги, у результаті чого утворилася заборгованість, яку він, незважаючи на вимоги, не погасив.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дали належної оцінки договору, укладеному між ОСОБА_3 та ТОВ «Рада» корпорації «Позняки-жил-буд», не врахували того, що договором передбачплося надання та оплату додаткових послуг, не дали оцінки твердженням ОСОБА_3 про неправомірність внесення змін до цього договору в частині зазначення нової обслуговуючої організації, а також не перевірили, чи визнавався пункт 2.2.12 договору недійсним та чи діяв він у період нарахування ТОВ «Рада 1» заборгованості з оплати додаткових послуг.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 зазначеного Закону у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Пунктом 2.2.12 цього договору ОСОБА_3 зобов'язався для поліпшення комфортного мешкання та проведення комплексу робіт, направлених на підтримання в належному стані конструкцій та систем інженерного обладнання будинку і прибудинкової території, збереження експлуатаційних якостей, не пов'язаних зі зміною основних техніко-економічних показників, сплачувати за ці додаткові послуги за квадратний метр загальної площі квартири на рахунок ТОВ «Рада» 0,5 грн. щомісяця.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Крім того, суд першої інстанції у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України не навів розрахунку заборгованості та належним чином не перевірив розрахунку, доданого до позовної заяви, зокрема не встановив ким він складений та на підставі яких первинних документів, а, відтак, чи може він бути взятий до уваги при доведенні розміру заборгованості відповідача.

У свою чергу апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що позивач самовільно і безпідставно перераховував кошти внесені відповідачем на погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, на погашення заборгованості за додаткові послуги, які відповідач не зобов'язаний сплачувати, і таким чином штучно утворив заборгованість у розмірі 9 054 грн. 01 коп. При цьому суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не навів належних та допустимих доказів на підтвердження цього.

Отже, суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірили доводів та наданих сторонами доказів та ухвалили свої рішення на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 1» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року та апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська