У Х В А Л А

28 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня

2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління в Харківській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави та зняття арешту з майна,

в с т а н о в и л а :

Червонозаводський районний суд м. Харкова рішенням від 16 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 18 січня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 лютого

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 24 травня

2016 року залишила без змін.

7 березня 2017 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2017 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статей 553 - 556, 589 та 392 Цивільного кодексу України, частини п'ятої статті 20 Закону України «Про заставу», пункту 1 частини першої статті 21, пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх доводів заявник послався на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 жовтня 2012 року (№ 6-11718св12) та ухвалу Верховного Суду України від 22 січня 2004 року (№ 6-1440кс03), постановлену ним, як судом касаційної інстанції.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив з того, що позивач (як поручитель) не надав доказів на підтвердження того, що він особисто виконав зобов'язання за кредитним договором за боржника та до нього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні. При цьому суди врахували, що рішенням суду відмовлено ОСОБА_4 у визнанні права власності на спірний автомобіль, а умовами договору застави не передбачено набуття права власності на предмет застави.

Наданою для порівняння ухвалою від 3 жовтня 2012 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які задовольняючи позов про визнання права власності на транспортний засіб та зняття його з-під арешту, дійшли висновку, що оскільки позивачем на підставі договору поруки повністю виконані зобов'язання боржника перед кредитором, до нього, як нового кредитора у зобов'язанні, перейшло право вимоги на заставлене майно.

Ухвала від 22 січня 2004 року постановлена у справі про стягнення заборгованості за договором позики й поруки та визнання угод недійсними. Суд касаційної інстанції скасовуючи ухвалені у справі рішення та направляючи справу на новий розгляд зазначив, що стягуючи на користь позивача крім сум основного боргу, перерахувань до пенсійного фонду та комісії банку, ще й штрафні санкції і пеню, фактично стягнув з відповідача суму збитків, заподіяних відповідачем, однак такі правовідносини регулюються главою 18 ЦК України.

Надані для порівняння ухвали та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2017 року прийняті у справах з різними фактичними обставинами.

Підстави для висновку про те, що суди касаційної інстанцій під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосували норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах, відсутні.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління в Харківській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави та зняття арешту з майназа заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко