Справа № 588/324/17
У х в а л а

про залишення позовної заяви без руху

27.03.2017 року м.Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Сумської області Щербаченко М.В., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до Жигайлівської сільської ради Тростянецького району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у березні 2017 року звернувся до Тростянецького районного суду Сумської області з указаним позовом, в якому просить суд визнати за позивачем, ОСОБА_2, право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, що розташована на території Жигайлівської сільської ради Тростянецького району Сумської області, яка була передана спадкодавцеві ОСОБА_3 у власність на підставі розпорядження голови Тростянецької районної адміністрації Сумської області № 115 від 04 березня 1997 року, та зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 473 від 25 березня 1997 року.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, вважаю, що вона повинна бути залишена без руху, виходячи з таких мотивів.

Позовна заява має відповідати вимогам, передбаченим статтею 119 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до частини 8 статті 119 ЦПК України якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження.

Виходячи з того, що позивач ОСОБА_2 є фізичною особою, відповідно до вимог частини 2 статті 42 ЦПК України, її довіреність має бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

За змістом позовної заяви вона подана в інтересах ОСОБА_2 представником позивача ОСОБА_1. До позовної заява додана довіреність, якою ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_1 представляти її інтереси в судах України, проте указана довіреність не посвідчена нотаріусом (чи іншою особою, яка має право на вчинення таких дій) чи посадовою особою, перелік яких указано у частині 2 статті 42 ЦПК України. Довіреність містить лише підпис від імені ОСОБА_2 та підпис ОСОБА_1, який засвідчено печаткою Всеукраїнського благодійного фонду "Родина за майбутнє". Положеннями статті 42 ЦПК України не передбачено право особи, яку уповноважують бути представником посвідчувати довіреності. Крім того, за змістом довіреності від 16.12.2016 року від імені ОСОБА_2 зазначено, що останній розяснено нотаріусом зміст одностороннього правочину, права, відповідальність, наслідки, зміст статей 219, 238-241, 244-250 ЦПК України, але жодного посвідчувального напису відповідного нотаріуса про здійснення таких розяснень у довіреності не має.

Таким чином, позовна заява подана особою, якою не додано документ, перелік яких указано у частині 2 статті 42 ЦПК України, який би посвідчував її право станом на 10.03.2017 року (дату її підписання) на вчинення, зокрема, такої процесуальної дії, як подання позовної заяви до суду.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 119 ЦПК України позовна заява, серед іншого, повинна містити: ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

За змістом позовних вимог ОСОБА_1 просить «визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом, яка розташована на землях Жигайлівської сільської ради Тростянецького району Сумської області, і була передана спадкодавцеві ОСОБА_3 у власність на підставі сертифіката серії СМ № 02302473 по КСП ім.Леніна…».

У матеріалах доданих до позовної заяви відсутні докази про те, що спірна земельна ділянка розташована саме на території Жигайлівської сільської ради. Крім того, звертає на себе увагу посилання ОСОБА_1 у позовній заяві на те, що Жигайлівська сільська рада ніяких відомостей про земельну ділянку (пай) не має, а тому не зрозуміло з яких підстав позовні вимоги висунуто саме до указаної сільської ради.

Крім того, зміст позовних вимог є суперечливим та має бути уточнений, виходячи з такого.

ОСОБА_1 у позовній заяві посилається на те, що земельна ділянка була передана у власність спадкодавцеві на підставі Сертифіката на право власності на земельну ділянку серії СМ 023243 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Натомість відповідно до доданого до позову листа відділу Держгеокадастру у Тростянецькому районі Сумської області на імя ОСОБА_3 був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай), а не на право власності на земельну ділянку.

Отже, ОСОБА_1 ототожнює право на земельну частку (пай) та право власності на земельну ділянку, що є різними за своєю правовою природою обєктами речових прав.

Земельна частка (пай) є правом на умовну земельну частку в гектарах з відповідною грошовою оцінкою без виділення у загальному масиві земель, тобто без виділення в натурі на місцевості, а земельна ділянка відповідно до статті 79 Земельного кодексу України є обєктом права власності і є частиною земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами, тобто характеризується природними властивостями, фізичними параметрами і формується у процесі землеустрою через виготовлення технічної документації.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності регулюється Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Право на земельну частку (пай) відповідно до статті 2 указаного Закону може бути посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай), що видається районною (міською) державною адміністрацією кожному члену підприємства, кооперативу, товариства із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі.

У свою чергу право власності на земельну ділянку, про що йдеться у позовній заяві ОСОБА_1, може посвідчуватись Державним актом про право власності на земельну ділянку, факт видачі якого за життя ОСОБА_3 матеріалами справи не підтверджується.

Таким чином, оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, позивачем має бути доданий доказ отримання за життя ОСОБА_3 Державного акту на земельну ділянку в обмін на Сертифікат на право на земельну частку внаслідок формування земельної ділянки в натурі на місцевості, або уточнено позовні вимоги з огляду на те, що спадкодавцеві належало право на земельну частку (пай), а не право власності на земельну ділянку.

Відповідно до частини 1 статті 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність залишення позову без руху з наданням позивачам часу для усунення указаних недоліків.

Керуючись ст.ст.119,121,210 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до Жигайлівської сільської ради Тростянецького району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк тривалістю 5 (пять) днів, який обчислюється з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків.

Розяснити представнику позивача, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк заяву буде визнано неподаною та повернено позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.В.Щербаченко