Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/588/17 Головуючий у 1-й інстанції: Гавілей М.М.
Є.У.№ 328/1896/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Спас О.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Зубковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09 листопада 2016 року по справі

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України заборгованості за кредитним договором від 20.05.2015 року, розмір якої станом на 19.04.2016 року становить 40 327,07 грн., із яких заборгованість за кредитом 31 264,81 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 2 256,25 грн.; заборгованість з пені 3 743,77 грн.; штраф 3 062,24 грн., посилаючись на те, що позичальник порушує графік погашення кредиту, вносить щомісячні платежі у розмірі, меншому, ніж передбачено умовами договору.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 09 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 20.05.2015 року у розмірі 40327,07 грн., з яких: заборгованість за кредитом 31264,81 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 2256,25 грн.; заборгованість з пені 3 743,77 грн.; штраф 3 062,24 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_3 зазначає, що строк виконання боргового зобовязання ще не настав, оскільки кредитні кошти надавалися їй на строк до травня 2017 року. За умовами договору погашення кредиту відбувається шляхом списання з її пенсійного рахунку щомісячних платежів, а тому порушення графіку погашення кредиту відбулося не з її вини.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконує свої зобовязання за кредитним договором, порушує графік погашення кредиту, має прострочену заборгованість, а тому на вимогу Банку вся сума заборгованості разом з пенею і штрафами у відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України підлягає стягненню достроково.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст.ст.525,526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та в установлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частино 2 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, 20.05.2015 року ними укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (надалі «Генеральна угода»), п 2.1 якої передбачено, що банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 39 874,08 грн. на строк 24 місяці з 20.05.2015 року по 31.05.2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного шляхом внесення щомісячних платіж у сумі 1995,30 грн. Пунктом 2.2 Генеральної угоди встановлено, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, передбачених в Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день по зобов'язаннях, строк яких настав, сторони узгодили, що строк повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 5945,20 грн.

Пунктом 2.8. угоди передбачено, що при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2.11 Генеральної угоди передбачено, що позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості по кредиту в передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на будь-якому відкритому в банку рахунку відповідно до Умов та правил.

У Генеральній угоді позичальник вказала, що вона ознайомилася і згодна з Умовами і правилами, своїм підписом підтвердила факт надання повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк». Також позичальник вказала, що згодна, що ця Генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складає між нею і банком кредитний договір (а.с.5-30).

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання виконувала не належним чином, передбачені умовами договору платежі вносив несвоєчасно і не регулярно, розмір щомісячних платежів був меншим, ніж передбачено п.2.1 Генеральної угоди. Так, із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що у січні 2016 року ОСОБА_3 сплатила 1441,48 грн. на погашення кредиту, у лютому 2016 року 8 грн. Станом на 19.04.2016 р. загальний розмір заборгованості становить 40 327,07 грн., із яких заборгованість за кредитом 31 264,81 грн., в тому числі прострочена 6 376,89 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 2 256,25 грн., в тому числі прострочені проценти 1597,71 грн.; заборгованість з пені 3 743,77 грн.; штраф 3 062,24 грн. (а.с.4).

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що позичальник порушує умови Генеральної угоди, 4 лютого 2016 року взагалі припинила вносити будь-які платежі на погашення бору, а тому суд першої інстанції обгрунтовано у відповідності зі ст.1050 ч.2 ЦК України і п. 2.2 Генеральної угоди визнав строк виконання зобовязання таким, що настав, і стягнув всю суму боргу.

За вказаних обставин доводи відповідача про передчасне предявлення Банком позову являються безпідставними.

Доводи відповідача про те, що прострочення сплати чергових платежів сталося з вини Банку, який за умовами договору мав проводити списання коштів з інших рахунків позичальника, являються неспроможними і не звільняють позичальника від обовязку належного виконання умов договору у випадку, якщо на відповідному картковому рахунку недостатньо коштів для повної сплати щомісячного платежу.

Дійшовши обґрунтованого висновку про те, що Банк правомірно вимагає дострокового погашення кредиту і відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за одне й те саме порушення Банк застосував до позичальника подвійну відповідальність у вигляді штрафу та пені.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами Генеральної угоди, а саме пунктом 2.8 , п.п.1.1.5.23 Умов і правил передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с.6).

Пунктом 1.3.3, 2.2 Генеральної угоди також передбачено, що у випадку прострочення сплати чергового платежу позичальник сплачує банку штраф у сумі 5 945, 20 грн.

У той самий час, згідно з пунктом 1.1.5.32 Умов передбачена сплата штрафів (500 грн. + 5% від суми заборгованості) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів на загальну суму 5003 062,24 грн. необхідно відмовити із зазначених підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Враховуючи зміст вказаних пунктів кредитного договору, колегія вважає, що в даному випадку неустойка у вигляді штрафів і пені, нарахована в один і той же період, є одним і тим же видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим не підлягає стягненню штраф у сумі 3062,24 грн. грн., оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню на суму 3 743,77 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанцій в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Банку штрафу у сумі 3062,24 грн. грн. на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові, а розмір загальної заборгованості підлягає зменшенню на 3062, 24 грн. і має становити 37 264, 83 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09 листопада 2016 року по цій справі в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» штрафу на суму 3062, 24 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у стягненні штрафу.

В іншій частині рішення суду першої інстанції змінити, визначивши загальний розмір заборгованості у сумі 37 264, 83 грн. (тридцять сім тисяч двісті шістдесят чотири гривні 83 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: