Справа № 570/5145/16-ц
Номер провадження 2/570/402/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ВАТ "Рівне-ПМК 3" до Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

покликаючись на те, що вони з 1995 року відкрито, безперервно і добросовісно користуються вказаним житлом, позивачі у поданій 10 листопада 2016 року позовній заяві просять визнати за ними за набувальною давністю право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах вони просять справу слухати у їх відсутність на підставі наданих матеріалів справи, позивачі позов підтримують, сільський голова ОСОБА_6 та представник третьої особи ОСОБА_7 не заперечують проти задоволення позову.

Крім того, суд вважає, що позов про визнання права власності є речово - правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який має підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно. У даному випадку, коли факти оспорювання чи невизнання права власності на майно з боку інших осіб відсутні, але відсутність документа, що засвідчує право власності на майно, заважає власнику володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, відповідач у позові про визнання права власності може бути взагалі відсутній.

Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних сторін, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Відповідно до ст.16 ЦК України звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Вимоги ст.214 цього Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторона позивача скористалась правовою допомогою, учасникам цивільного процесу роз»яснені та відомі права та обов»язки, регламентовані ЦПК України.

Як встановлено судом, рішенням Рівненської районної ради від 28 червня 1985 року № 211 затверджений акт від 07 червня 1985 року про введенння у експлуатацію закінченного будівництвом об"єкта.

20 серпня 1992 року позивач ОСОБА_1 сплатив третій особі - ПМК № 3 за квартиру 100 000 крб. 60 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 248.

Відповідно до ордеру № 15 від 23 червня 1995 року на склад сім'ї ОСОБА_1 з п"яти осіб - позивачів по справі, він виданий на зайняття 3-х кімнатної квартири загальною площею 40,4 к.м. по вул.Будьоного 48 "а" в с.Дядьковичі Рівненського району Рівненської області на підставі рішення виконкому Дядьковицької сільської ради від 15 березня 1995 року.

Згідно рішення сесії сільської ради від 14 серпня 1996 року вказана вулиця перейменована на вулицю Козацький шлях.

На даний час у квартирі зареєстровані позивачі /батьки з 11 березня 1994 року/ та четверо малолітніх дітей - син та доньки позивачів.

Відповідно до рішення виконкому Дядьковицької сільської ради від 05 листопада 1998 року вказана квартира належить третій особі. Даний факт підтверджується актом про співласність від 01 лютого 1999 року та висновком РОБТІ від 08 лютого 1999 року № 11 про можливість оформлення права власності на вказаний будинок на КПСП "Колос" та Рівненську ПМК №3. Згідно статуту третя особа є правонаступником цього власника.

10 липня 2012 року територіальній громаді с.Дядьковичі відмовлено у реєстрації права власності на вказаний будинок, так як відповідно до інвентарної справи власником вказаного будинку є орендний колектив Рівненської пересувної механізованої колони №3 ПСП "Колос" на підставі Свідоцтва про право власності, виданого відповідачем 29 січня 1999 року.

27 жовтня 2016 року ОСОБА_1 замовив технічний паспорт на вказане житло.

Станом на 27 жовтня 2016 року інвентаризаційна вартість квартири становить 66 945 грн. 00 коп.

Зі змісту ч.3 ст.16 ЦК вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно змісту ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції.

Вирішуючи спір, суд, перевіривши доводи позивача, не порушуючи норми ст.ст.10, 11 ЦПК України, ч.4 ст.129 Конституції України, виконуючи свої процесуальні функції у забезпеченні змагального цивільного процессу, вважає за необхідне вирішити спір по суті, забезпечивши право позивача на судовий захист, гарантований йому ст.ст.55, 124 Конституції України та передбачений ст.ст.3, 4 ЦПК України,

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України. Враховуючи зміст вимог вказаної статті при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Виходячи із змісту даної статті позивач як володілець майна протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Як роз'яснено у п. п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

Згідно роз'яснень, що містяться п.6 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач як законний володілець протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Отже, як слідує з норми закону та наведених роз'яснень, добросовісне заволодіння має бути саме чужим майном. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Таким чином, у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця.

Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна.

Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відкритість та безперервність володіння означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом визначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років.

Суд встановив правовий статус спірного будинку, зокрема, хто є його власником, власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, територіальна громада с.Дядьковичі не є його власником та не заперечує проти задоволення позову.

Квартира, якою позивачі володіють, має всі передбачені ЦК України ознаки нерухомого майна, а отже є законним об"єктом володіння і може набуватися у приватну власність. Законність об'єкту володіння, а саме те, що він не є самовільним будівництвом та відповідає будівельно-технічним нормам підтверджується довідкою з БТІ та технічним паспортом на будинок.

Володіння спірною квартирою можна визнати відкритим, оскільки позивачі зверталися до відповідних органів та служб для переоформлення рахунків на своє ім'я, повідомляли, що проживають у зазначеній квартирі; сплачували комунальні платежі, дбали про нерухоме майно як про своє власне, вносили покращення.

Володіння можна визнати давнім та безперервним, оскільки позивачі весь час зареєстровані за вказаною адресою, як і їх діти, що народилися згодом. Строк користування житлом є строком давнісного володіння.

Крім того, суд врахував, що право користування спірною квартирою у позивачів не виникло на підставі договірних відносин, пов'язаних із наймом цієї квартири, вказане право не припинилося на даний час. Відсутні підстави визнавати, що позивачі є користувачами вказаного приміщення, оскільки ними за майно сплачені кошти. Позивачі займають спірне житло в квартирі АДРЕСА_2 на законній правовій підставі - ордеру.

За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушене право позивачів, за захистом якого спрямоване їх звернення до суду, позивачами належними та допустимими доказами доведені сукупність всіх обставин, що дають суду підстави визнати за ними право власності на квартиру за набувальною давністю, встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення.

У зв»язку із диспозитивністю цивільного процесу суд не вирішує питання щодо відшкодування судових витрат, оскільки така вимога позивачами не заявлялася.

Зз огляду на викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

задоволити цивільний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійнх вимог на предмет спору: ВАТ "Рівне-ПМК 3" до Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності за набувальною давністю.

Визнати право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 за

ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія СР номер 493756, виданий 10 листопада 1998 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, РНОКПП НОМЕР_1),

ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженком ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серія СР номер 493757, виданий 10 листопада 1998 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, РНОКПП НОМЕР_2),

ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серія СР номер 538324, виданий 18 лютого 1999 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, РНОКПП НОМЕР_3),

ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серія МЮ номер 367787, виданий 04 лютого 2014 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, РНОКПП НОМЕР_4),

ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_8, паспорт серія МЮ номер 032867, виданий 11 січня 2005 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, РНОКПП НОМЕР_5).

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: Кушнір Н.В.