№760/1793/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року Солом'янськийрайонний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Кушнір С.І.

при секретарі - Запаловській Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 03.10.2016 р. звернулась до суду з даним позовом, у якому просила визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач зареєстрований в квартирі, але в квартирі з 01.06.2016 року не проживає, його речі в квартирі відсутні.

Згідно ст. 319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач хоча і зареєстрований в квартирі, але вже тривалий час не проживає в ній, не є членом сім»ї позивача, що дає підстави вважати, що відповідач втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Від позивача надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, суд, врахувавши клопотання представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради від 08.08.2011 р.

Відповідно до довідки за формою №3 від 12.01.2017 року, виданої Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду «Спецжитлофонд», в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована власник ОСОБА_1 та фізична особа - ОСОБА_2.

Позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив права користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, посилаючись на те, що відповідач не є членом сім»ї позивача, реєстрація відповідача перешкоджає позивачу розпоряджатись власністю, позивач вимушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, який зареєстрований, але не проживає з 01.06.2016 року.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в квартирі АДРЕСА_1, не проживає, речі в квартирі відсутні, що підтверджується актом від 12.01.2016 р., складеними та посвідченими працівниками КП «Спецжитлофонд».

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач не проживає у спірній квартирі, не несе витрат по утриманню житла, не є членом сім'ї власника жилого приміщення та не веде з ним спільне господарство, судом встановлено наявність достатніх правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, в зв`язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 223, 224-226, 228, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,2 грн. судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Кушнір С.І.