АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 688/4367/16-ц
Провадження № 22-ц/792/674/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю представника позивача Конончука П.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Люблінського О.Ф.,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного підприємства "Управлінська компанія "Управдом" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, з апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_3 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2017 року,

встановила:

В грудні 2016 року ПП "Управлінська компанія "Управдом"звернулося в суд з названим позовом, в обґрунтування якого зазначало, що згідно з рішенням сесії Шепетівської міської ради від 07.07.2011 р. №8 підприємство визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в м. Шепетівка. 15.07.2011 року між Шепетівською міською радою та ПП "Управлінська компанія "Управдом" було укладено договір на управління та утримання житлового фонду м. Шепетівка. Відповідачі користуються житлово-комунальними послугами, які надає позивач, скарг та претензій з їх боку не надходило, однак оплату не здійснюють, у зв'язку з чим за період з 01.08.2011 року по 31.12.2016 року утворилась заборгованість в сумі 6294 грн. 76 коп. Позивач просив стягнути вказану заборгованість солідарно з відповідачів.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2017 року позов задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПП "Управлінська компанія "Управдом" по 916 грн. 65 коп. заборгованості за надані послуги з кожного. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що суд не взяв до уваги посилання ОСОБА_2 на відсутність підстав для стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки з нею не укладався договір на надання таких послуг. Апелянт заперечує факт отримання житлово-комунальних послуг у вигляді та розмірі, пред'явленому їй позивачем. Вказує, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт надання комунальних послуг, а надані суду журнали і графіки є внутрішніми документами позивача і носять організаційний чи виробничий характер, та не охоплюють повністю той період, за який нарахована заборгованість.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача проти задоволення скарги заперечив.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норма матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (позов до якого не пред'являвся) на праві спільної часткової власності по 1/4 частині кожному належить кв. АДРЕСА_1, що підтверджується даними довідки КП «Шепетівське БТІ» від 16.01.2017р.

За період з 1 серпня 2011 року по 31 грудня 2016 року по особовому рахунку НОМЕР_1, що оформлений на ім'я відповідача ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_1, виникла заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Оплата заборгованості за вказані послуги ніколи не проводилася.

Плата за вищевказані комунальні послуги розраховувалась виходячи з тарифів, встановлених рішеннями виконавчого комітету Шепетівської міської ради № 191 від 15.07.2010 року та №131 від 08.06.2012 року, та переліку комунальних послуг по утриманню будинку та прибудинкової території будинку по АДРЕСА_1, встановлених рішенням виконкому Шепетівської міської ради №279 від 18.12.2014 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту надання позивачем відповідачам послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, а також з того, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги навіть за відсутності письмового договору між сторонами, якщо вони фактично користувались цими послугами.

Вказані висновки суду є правильними і ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Верховний Суд України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі N 6-2951цс15 висловив наступну правову позицію: «Хоч у частині першій статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.».

Аналогічного правового висновку про обов'язок споживачів оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, дійшов Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі N 6-59цс13.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність укладення договору з позивачем не позбавляє відповідача обов'язку оплачувати надані йому послуги. Суд дав правильну оцінку доказам, які підтверджують надання позивачем відповідачу послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, а саме даним журналів обліку робіт за нарядами і розпорядженнями за 2014-2015 роки, журналу реєстрації заявок з електропостачання за 2013-2015 роки, журналу реєстрації заявок сантехнічної дільниці за 2012-2013 роки, маршрутного графіку №1 на вивіз твердих побутових відходів на 2014-2016 роки, даним графіка перевірки і прочистки димових і вентиляційних каналів, герметизації інженерних вводів, фарбування газопроводів, огляду і ремонту оголовків житлового фонду на 2013-2016 роки, актам обстеження технічного стану димових та вентиляційних каналів від 25.01.2013 року, 15.07.2013 року, 27.01.2014 року, 11.07.2014 року, 23.01.2015 року, 23.07.2015 року, 25.01.2016 року, 14.07.2016 року. Судом правильно враховано той факт, що у встановленому ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядку відповідач не зверталася до позивача з претензіями щодо ненадання чи неякісного надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 303 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Щодо питань позовної давності, то суд правильно встановив, що на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу та видачі судового наказу (вересень 2015 року), строк позовної давності за період з 2011 року по вересень 2012 року сплив, а значить і не міг бути перерваний.

Однак суд не врахував, що строк позовної давності з вимог за період з жовтня 2012 року по грудень 2013 року перервався у зв'язку з подачею названої заяви, а тому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 264 ЦК України з вересня 2015 року строк позовної давності по цих вимогах почався заново і до моменту подачі позовної заяви (29 грудня 2016 року) не сплив. Тому обґрунтована сума грошових коштів, які слід було стягнути з відповідачів за період з жовтня 2012 року по грудень 2013 року становить 1527 грн. 75 коп. (101 грн. 85 коп. х 15 місяців = 1527 грн. 75 коп.), а всього за період з жовтня 2012 року по грудень 2016 року - 5194 грн. 35 коп. (101 грн. 85 коп. х 51 міс.= 5194 грн. 35 коп.).

Оскільки відповідачі є власниками по 1/4 частини квартири, а інший співвласник квартири - ОСОБА_6 - до участі в справі як співвідповідач не залучався, вимоги до нього про стягнення заборгованості позивачем не пред'являлися, за таких обставин з відповідачів слід було стягнути заборгованість відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності на нерухоме майно, тобто в сумі 1298 грн. 59 коп. з кожного (5194 грн. 35 коп. : 4).

Враховуючи вимоги позовної заяви, доводи апеляційної скарги, позицію обох сторін щодо оскаржуваного рішення суду, яку вони виклали в суді апеляційної інстанції, зокрема, повне погодження з рішення суду позивача, діючи у відповідності з вимогами процесуального закону, принципом змагальності та диспозитивності цивільного процесу, колегія суддів приходить до висновку про можливість залишення оскаржуваного рішення без змін, незважаючи на зазначені вище недоліки.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук