Справа № 525/279/17
Провадження №2/525/197/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2017 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., з участю представника позивача - адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Відділ у Великобагачанському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області (правильна назва) та Широкодолинська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області про виділ в натурі частки майна із спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_2 вбачається, що відповідно до виданого державним нотаріусом Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області 13.11.2012 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом, він є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року на 7/8 часток земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,8700 га, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (заповіт був складений матір'ю та посвідчений 19.04.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу). Спадкоємицею, яка має обов'язкову долю після смерті ОСОБА_4 є сестра позивача у справі - ОСОБА_3, якій, відповідно, належить спадкове право на 1/8 частину даної земельної ділянки. Посилається на положення ст.ст.78,86,87 ЗК України, ст.356 ЦК України та вказує, що спадкова земельна ділянка, яка належала матері за життя загальною площею 3,8700 га в даний час в порядку спадкування належить йому та сестрі ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності - 7/8 частин належить йому, ОСОБА_2, а 1/8 частини належить ОСОБА_3

Також позивач вказує, що реально вищевказані частки не виділені, він має намір укласти договір оренди належної йому частини спадкової земельної ділянки (7/8 частини), однак дозволу іншого співвласника земельної ділянки (ОСОБА_3.) він не має, при цьому, вона ще не отримувала в органі нотаріату свідоцтво про право на спадщину на свою 1/8 частину спадкової земельної ділянки, відповідно, ОСОБА_2 не може офіційно укласти договір оренди належної йому частини земельної ділянки та провести його державну реєстрацію.

Посилаючись на вищевикладені обставини, а також на положення ряду статей ЗК та ЦК України, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд виділити йому у власність після проведення судової земельно-технічної експертизи 7/8 частин належної мені на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом земельної ділянки загальною площею 3,8700 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, конкретну площу якої, як вказав, він зазначить після проведення експертизи; також просив припинити право спільної часткової власності на 7/8 частин земельної ділянки площею 3,8700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, яка належить йому на праві спільної часткової власності згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.11.2012 року (а.с.а.с.2-4).

07.11.2017 року позивач у справі ОСОБА_2 подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив виділити йому у власність 7/8 частин належної йому спадкової земельної ділянки відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3,3862 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, а також припинити право спільної часткової власності на 7/8 частин земельної ділянки загальною площею 3,8700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, яка належить йому на праві спільної часткової власності згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.11.2012 року (а.с.77).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07.11.2017 року було прийнято до розгляду уточнюючу позовну заяву ОСОБА_2 (а.с.78).

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 заявлені уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалася на доводи і підстави, які викладені в обґрунтуванні заявлених позовних вимог і просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, вона належним чином сповіщена про день і час розгляду справи, пояснень чи заперечень щодо поданого ОСОБА_2 позову до суду не направляла (а.с.а.с.30,44,53,69,90).

Представники третіх осіб у справі Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району та Відділу у Великобагачанському районі ГУДГК у Полтавській області в судове засідання не з'явилися, дані треті особи належним чином сповіщені про день і час розгляду справи, від третьої особи Широкодолинської сільської ради до суду надійшли листи про не заперечення щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 (а.с.а.с.33,42,60,70,88).

Суд, заслухавши пояснення та доводи представника позивача адвоката ОСОБА_1, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Відділ у Великобагачанському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області (правильна назва) та Широкодолинська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області про виділ в натурі частки майна із спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, 1929 р.н., останнім постійним місцем реєстрації проживання було с. Широка Долина Великобагачанського району Полтавської області (а.с.5) померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року в м. Харків (а.с.6).

Згідно довідки виконавчого комітету Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району №14 від 12.01.2017 року, громадянка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року була зареєстрована в АДРЕСА_1, одна. У 2010 році вона вибула без зняття з реєстраційного обліку в м. Харків, де і померла (а.с.5).

Згідно заповіту ОСОБА_4, посвідченого 19.04.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Ю.В., реєстровий номер 598, остання все належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, вона заповіла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.а.с.8-9).

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Ряжко О.В. - виконуючою обов'язки в порядку заміщення завідувача Великобагачанської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Першої миргородської ДНК від 31.11.2012 року, реєстровий номер 1319, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 є спадкоємцем майна ОСОБА_4, яке зазначено в її заповіті, що посвідчений 19.04.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Ю.В., реєстровий номер 598; відповідно, ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/8 часток земельної ділянки загальною площею 3,8700 га, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 30.05.2003 року Широкодолинською сільською радою Великобагачанського району, реєстровий номер 132 (а.с.10). З даного свідоцтва також вбачається, що спадщина на обов'язкову частку майна (1/8 частку земельної ділянки) ще не видана.

З обгрунтування позовних вимог вбачається, що спадкоємець за законом після померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_3 не отримала в органі нотаріату свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частку вищевказаної спадкової земельної ділянки.

Тобто, з вищевикладеного вбачається, що спадкова земельна ділянка загальною площею 3,8700 га належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 - 7/8 частин (згідно відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом) та ОСОБА_3 - 1/8 частина.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті (ст.1223 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК). За нормою ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право у будь-яких час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч.2 ст.1254 ЦК).

В цьому контексті слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.02.2014 року у справі №1-1/2014 вказав про те, що суб'єкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю - спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті (статті 318,1218,1233,1235,1236 ЦК України); заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обов'язків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236,1237,1240,1254 Кодексу). Як вказав Конституційний Суд України, за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому, вона є абсолютною. Також, Кодексом визначені певні обмеження волі заповідача щодо права розпорядження власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині.

Обґрунтовуючи заявлені позові вимоги, ОСОБА_2 вказує, що реально вищевказані частки не виділені, він має намір укласти договір оренди належної йому частини спадкової земельної ділянки (7/8 частини), однак дозволу іншого співвласника земельної ділянки (ОСОБА_3.) він не має, при цьому, вона ще не отримувала в органі нотаріату свідоцтво про право на спадщину на свою 1/8 частину спадкової земельної ділянки, відповідно, ОСОБА_2 не може офіційно укласти договір оренди належної йому частини земельної ділянки та провести його державну реєстрацію, тобто, не може скористатися свої правом розпорядитися своєю частиною власності.

Відповідно до ст.78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватись та розпоряджатись земельною ділянкою. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності. Виходячи зі змісту ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитися у спільній власності з визначенням частини кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність), або без визначення часток, учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно положень ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до п. «в» ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК України).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір.

Згідно норм ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди в судовому порядку.

При цьому, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом із іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації. Відповідно до вимог ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене їй майно і таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у випадках, передбачених ст.ст.86-89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди за рішенням суду; при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачене угодою між ними, співвласників жилого будинку - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі і разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки.

Згідно досліджувальної частини та висновків №68 експертного земельно-технічного дослідження від 02.10.2017 року, проведеного судовим експертом Авдєєвою Н.М. вбачається, що на ідеальну частку 7/8 співвласнику потрібно виділити земельну ділянку площею 33863 м2 (3,8700х7/8); на ідеальну частку 1/8 співвласнику потрібно виділити земельну ділянку площею 4838 м2 (3,8700х1/8); першому співвласнику пропонується виділити земельну ділянку площею 33863 м2 (3,3863 га) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (на плані синього кольору), яка описується наступними межами: з боку земель Широкодолинської сільської ради довжина межової лінії складає 13.26 м, з боку земельної ділянки, що пропонується другому співвласнику довжина межової лінії складає 371.99 м, з боку земель ОСОБА_8 довжина межової лінії складає 13.16 м, з боку земель ОСОБА_9 довжина межової лінії складає 372.05 м.; другому співвласнику пропонується виділити земельну ділянку площею 4838 м2 (0,4838 га) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (на плані червоного кольору), яка описується наступними межами: з боку земель Широкодолинської сільської ради довжина межової лінії складає 92.39 м, з боку земель Рудич Г.І. довжина межової лінії складає 372.04 м., з боку земель ОСОБА_10 довжина межової лінії складає 1.84 м., з боку земельної ділянки, що пропонується другому співвласнику довжина межової лінії складає 371.99 м. (а.с.а.с.71-74). Як вказується у вищевказаному висновку, 7/8 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від загальної площі 3.8700 складає 33862 м2 або 3.3862 га; відповідно, 1/8 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від загальної площі 3.8700 складає 4838 м2 або 0,4838 га.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

Зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_11 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Отже, враховуючи сукупність досліджених доказів у справі, з огляду на положення вітчизняного та міжнародного законодавства щодо можливості особи вільно користуватися своєю власністю, відповідно, стороною позивача у справі доведено про те, що наявність права ОСОБА_2 на 7/8 частин спадкової земельної ділянки (на яку він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом), при обставинах того, що спадкова земельна ділянка фактично перебуває у спільній частковій власності спадкоємців і визначена на даний час в ідеальних долях (7/8 частин ОСОБА_2, а 1/8 - ОСОБА_3.), у позивача у справі не має дозволу від іншого співвласника на передачу в оренду частини спадкової земельної ділянки позивача, реальні частини у гектарах відповідно до ідеальних часток співвласників фактично не були визначені (до проведення відповідного експертного дослідження), перешкоджають позивачу у справі скористатися своїм законним правом щодо розпорядження належною йому частиною спадкової земельної ділянки, а саме, є перешкодою для укладення ним договору оренди земельної ділянки на його частину спадкової земельної ділянки (7/8 частин). Тому, з огляду на вищевикладені та встановлені обставини, уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст.15,16,356,358,364,1216-1218,1261,1268 ЦК України, ст.ст.78,86-88 ЗК України, ч.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.3,4,10,11,57,60,179,212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Уточнені (зменшені) позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Відділ у Великобагачанському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області (правильна назва) та Широкодолинська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області про виділ в натурі частки майна із спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності задовольнити.

Виділити ОСОБА_2 у власність 7/8 (сім восьмих) частин земельної ділянки від земельної ділянки загальною площею 3,8700 га (що складає 33862 кв.м або 3.3862 га згідно висновку №68 експертного земельно-технічного дослідження від 02.10.2017 року щодо поділу по варіанту першого співвласника - на плані позначено синім кольором), що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на які (7/8 частини) ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.11.2012 року, реєстровий №1319 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_4.

В порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 3,3862 га (тобто 33862 кв.м.) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (відповідно до висновку №68 експертного земельно-технічного дослідження від 02.10.2017 року щодо поділу по варіанту першого співвласника-на плані позначено синім кольором).

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 7/8 частин земельної ділянки загальна площа якої становила 3,8700 га (38700 кв.м.) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, яка належить позивачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.11.2012 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 27.11.2017 року.

Суддя В.В. Хоролець