У Х В А Л А

Іменем України

14 листопада 2017 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М., переглянувши позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М., третя особа: ТОВ «Кей-Колект» про визнання незаконними дій нотаріуса щодо реєстрації права власності на об»єкт нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із позовною заявою до відповідача Приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М., третя особа: ТОВ «Кей-Колект» про визнання незаконними дій нотаріуса щодо реєстрації права власності на об»єкт нерухомого майна. Просять суд про визнання дій нотаріуса щодо реєстрації права власності на об»єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1, що заявлене вперше за ТОВ «Кей -Колект» та скасувати реєстрацію; скасувати рішення про державну реєстрацію права приватної власності на вказану квартиру за ТОВ «Кей - Колект» як незаконну.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільно процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:

1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 1.ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

У відповідності до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Статтею 3 КАС України визначено зміст наступних понять:

справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно зі ст. 18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи: однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Тлумачення поняття «суб'єкт владних повноважень» надано у п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС, де зазначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У зв'язку з прийняттям Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Закон № 1952-IV) державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1952-IV у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

Тобто, держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження. Тому справи за позовами щодо оскарження дій або бездіяльності нотаріуса як державного реєстратора прав на нерухоме майно це справи адміністративної юрисдикції згідно з п. 8 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів.»

Крім цього, Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру суддів, виключно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів […]». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, суд який розглядає справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

В даному випадку позовною вимогою позивачів є скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. № 27828786 від 15.01.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосовно квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не належить розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що у відкритті провадження по вищевказаній позовній заяві повинно бути відмовлено, у зв′язку із тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, позовні вимоги про незаконність дій Відповідача, як суб'єкта владних повноважень, щодо реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» оцінка законних дій якої входить до юрисдикції адміністративних судів України, а отже справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М., третя особа: ТОВ «Кей-Колект» про визнання незаконними дій нотаріуса щодо реєстрації права власності на об»єкт нерухомого майна, скасування рішення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом п′яти днів з дня отримання її копії.

Суддя: