Справа №705/1845/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Коваля А.Б.

при секретарі Остропольській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умань цивільну справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов?язаних з утриманням у навчальному закладі, -

В С Т А Н О В И В:

Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 витрат повязаних з утриманням у навчальному закладі, мотивуючи позовні вимоги тим, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ (ХНУВС) від 25.08.2011 року № 431 о/с ОСОБА_1 було переведено та зараховано курсантом третього курсу денної форми навчання ХНУВС.

01.09.2008 р. на виконання вимог Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» та наказу МВС від 14 травня 2007 р. № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між відповідачем ОСОБА_1, Херсонським юридичним інститутом ХНУВС та УМВС України в Черкаській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до вказаного договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався, після закінчення навчання, відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ, протягом перших трьох років після закінчення навчання-відшкодувати витрати повязані з утриманням в навчальному закладі. З 01.08.2008 року по 02.06.2012 року, відповідно до умов договору, відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Витягом з Наказу ХНУВС від 02.06.2012 року № 215 о/с відповідача курсанта 4-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання Харківського національного університету внутрішніх справ, з 2 червня 2012 року відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС України в Черкаській області.

ОСОБА_2 з наказу УМВС України у Черкаській області від 28.05.2013 року № 115 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням. Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору, не відпрацював за місцем розподілу не менше як три роки та звільнився за власним бажанням, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ХНУВС вартість витрат за навчання у розмірі 33 358 грн. 69 коп. та судовий збір.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 у судове засідання не з?явилася, подала суду заяву відповідно до якої просила розглядати справу за її відсутності за наявними у справі доказами, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та, в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з?явився, однак на адресу суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність свого представника ОСОБА_4 При цьому, на адресу суду подав заперечення проти позову, в якому вказував, що згідно ч. 7 ст. 18 ЗУ «Про міліцію» курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. В заперечені вказував, що Постановою КМУ № 313 від 01.03.2007р. Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ - встановлений порядок відшкодування, однак в даній постанові жодним словом не зазначено, що відшкодування витрат пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ здійснюється навчальному закладу. Однак ч. 7 ст. 18 ЗУ Про міліцію чітко зазначає, що вищезазначені витрати відшкодовуються Міністерству внутрішніх справ України. Вказував, що кошти відшкодовуються замовнику, таким чином згідно положень чинного законодавства ХНУВС являється неналежним позивачем та не має права звертатися до суду з відповідним позовом. ОСОБА_2 ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обовязків, здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установочних документів та закону. ЗУ Про міліцію не наділяє НАВС повноваженнями здійснювати стягнення витрат повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ. Даними повноваженнями згідно ЗУ Про міліцію наділена інша юридична особа, а сааме: Міністерство внутрішніх справ України. Таким чином, відповідно до ст. 28 ЦПК України позивач не має процесуальної правоздатності. Пункт 2.3.6. Типового договору Про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України затвердженого Наказом МВС України № 150 від 14.05.2007р. передбачає обов?язок особи, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Однак в типовому договорі не зазначено, що дане відшкодування має здійснюватися на користь навчального закладу. Зазначив, що в позовній заяві та наданих додатках відсутні документи, які підтверджують наділення ХНУВС повноваженнями позивача та правом подачі позовної заяви від імені та в інтересах МВС України.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні показали суду, що навчались разом із відповідачем ОСОБА_1 у Харківському національному університеті внутрішніх справ. Зазначили, що вони проживали в основному всі на зйомній квартирі, а не на території університету у казармі, їх не забезпечували форменим одягом, вони не харчувалися та не користувалися комунальними послугами, все оплачували за власні кошти. Лише одного разу їм видали парадну форму і жили вони в казармі на І курсі.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з?ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об?єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ (ХНУВС) від 25.08.2011 року № 431 о/с ОСОБА_1 було переведено та зараховано курсантом третього курсу денної форми навчання ХНУВС.

01.09.2008 р. на виконання вимог Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» та наказу МВС від 14 травня 2007 р. № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між відповідачем ОСОБА_1, Херсонським юридичним інститутом ХНУВС та УМВС України в Черкаській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

На підставі ОСОБА_2 з Наказу ХНУВС від 02.06.2012 року № 215 о/с відповідача ОСОБА_1 курсанта 4-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання Харківського національного університету внутрішніх справ, з 2 червня 2012 року відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС України в Черкаській області.

ОСОБА_2 з довідкою-розрахунком про відшкодування фактичних витрат на підготовку ОСОБА_1 у ХНУВС від 11.09.2013 року, розмір фактичних витрат, пов?язаних з навчанням у навчальному закладі становить 33 358 грн. 69 коп.

ОСОБА_2 з наказу УМВС України у Черкаській області від 28.05.2013 року № 115 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням.

ОСОБА_1 добровільно не відшкодував витрати на період навчання з 01.08.2008 року до 02.06.2012 року, та на момент подачі позову вказані витрати позивачу не відшкодовані.

Відповідно до ч. 1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

ОСОБА_2 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов?язання є його невиконання або неналежне виконання, і у разі таких порушень настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Сума витрат пов?язаних з утриманням відповідача у навчальному закладі відповідає умовам договору та підтверджується: довідкою-розрахунком про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у ХНУВС; довідкою про грошове забезпечення за 2008-2012 р. ОСОБА_1; довідкою про фактичні витрати на оплату комунальних витрат і вартості спожитих енергоносіїв; довідкою про фактичне перебування на харчовому забезпеченні; довідкою витрат речового майна.

Відповідно до умов договору про підготовку фахівця у ХНУВС виконавець зобов?язується забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України (п.2.1.3.); після закінчення навчання й отримання відповідної кваліфікації видати особі документ про освіту встановленого зразка, направлення на роботу відповідно до рішення державної комісії з персонального розподілу випускників, нагрудний знак та грошові виплати, передбачені відповідними нормативно-правовими актами (п.2.1.7.); після відрахування особи (закінчення навчання) затвердити розрахунок фактичних витрат на її підготовку за весь термін навчання (п.2.1.8.); замовник зобов?язується призначити особу, яка після завершення навчання прибула за направленням, на посаду, визначену державною комісією з персонального розподілу фахівців, чи на іншу посаду, про призначення на яку є письмова згода особи (п.2.2.3.); особа зобов?язується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов?язків за посадою, на яку призначена замовником, і відпрацювати не менше трьох років (п.2.3.5.); у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов?язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком (п.2.3.6.).

Відповідно до п. 3.2 договору про підготовку фахівця у ХНУВС, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

ОСОБА_2 п.4.1. договору про підготовку фахівця у ХНУВС, відшкодування особою фактичних витрат на підготовку, здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов?язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Статтею 56 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року, який діяв на момент навчання та випуску відповідача, передбачено, що випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

Отже, уклавши договір з ХНУВС відповідач погодився на умови навчання та подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ після закінчення навчального закладу як такі, що його влаштовували. Навчальний заклад не примушував, не нав'язував своїх послуг позивачу та не вимагав укладення договору.

Проте ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення з ОВС за власним бажанням та був звільнений з органу внутрішніх справ до закінчення трирічного терміну перебування на службі після навчання, а тому не виконав умови договору про підготовку фахівця.

Порядок відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України було затверджено постановою Кабінету Міністрів України №313 від 01 березня 2007 року «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України».

Відповідно до ст. 1 Порядку визначено механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі:

- дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни;

- відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Відповідно до п.7 вказаного порядку, сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч.7 ст. 18 Закону України «Про міліцію» курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідальність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Також, відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року, якою затверджено «Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» витрати відшкодовуються Міністерству оборони, МНС, Адміністрації Держприкордонної служби, Управлінню державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Виходячи з вищевказаних норм закону, витрати, пов'язані з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі в разі, якщо ця особа протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України звільнена за власним бажанням, мають відшкодовуватись не на користь навчального закладу.

Вбачається, що кошти виділяються з державного бюджету МВС України, після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України, тому Харківський національний університет внутрішніх справ є тільки користувачем коштів.

Документи, які б уповноважені ХНУВС звернутися до суду з вимогами про стягнення вказаних грошових коштів з відповідача на свою користь, в матеріалах справи відсутні.

Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу, ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом, не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів, про докази, їх кількість та якість повинні піклуватися сторони, оскільки саме на них законом покладений обов'язок доказування суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки, тільки сприяє сторонам у витребуванню таких доказів.

Таким чином, з врахуванням наведених обставин суд відмовляє в задоволенні вимог позивача ХНУВС у повному обсязі.

Таким чином, на підставі наведених норм, керуючись ст.10, 11, 57-60, 79, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, Постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01 березня 2007 року «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України», ч.7 ст. 18 Закону України «Про міліцію», «Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», що був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов?язаних з утриманням у навчальному закладі,-відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. Б. Коваль