АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2045/17 Справа № 205/8401/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участі секретаря Гулієва М.І. о

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю № 0799 від 12 червня 1998 року він займається адвокатською діяльністю на протязі більше 18 років. Як адвокат, він вірний присязі адвоката України та у своїй діяльності дотримується принципів верховенства права, законності, незалежності та конфіденційності, правил адвокатської етики, чесно і сумлінно забезпечує право на захист та надає правову допомогу відповідно до Конституції України, з високою відповідальністю виконує покладені на нього обовязки. На підставі договору № 37/08 від 15 серпня 2014 року про надання юридичної допомоги він був представником ОСОБА_4 у цивільній справі № 206/5271/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування збитків, що розглядалася в Самарському районному суду м. Дніпропетровська. Відповідач ОСОБА_2, є батьком позивача ОСОБА_5 по вищезазначеній цивільній справі та на протязі багатьох судових засідань, при розгляді справи, знаходився в залі судових засідань, як вільний слухач. 29 вересня 2015 року відповідач ОСОБА_2 направив скаргу до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, в якій виклав неправдиву та недостовірну інформацію відносно нього, як адвоката, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме: «адвокат ОСОБА_3 свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів та подає їх суду, нехтує присягою та грубо порушує Правила адвокатської етики. З неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та Правила адвокатської етики!!! Самовпевнений у безкарності, адвокат ОСОБА_3 сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі і в цьому ж запевнив свого підзахисного та його свідків, які також піддалися його впливу та, незважаючи на прийняту присягу надали суду неправдиві свідчення…», -«адвокат ОСОБА_3 свідомо порушує ст.43 Правил адвокатської етики, свідомо бере участь в формуванні завідомо неправдивих доказів, посилається в суді на завідомо неправдиві та завідомо викривлені фактичні обставини», -«адвокат ОСОБА_3 демонструє в суді некомпетентність в питанні здійснення страхового відшкодування…, що в свою чергу дає всі підстави вважати, що адвокат ОСОБА_3, відповідно до ст.11 Правил адвокатської етики не повинен здійснювати захист та представництво…». Вказана скарга відповідача була розглянута 02 грудня 2015 року кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Дніпропетровської області та зміст цієї скарги був доведений до складу цієї комісії в присутності безпосередньо його та відповідача. Таким чином, відповідач своїми діями, вищезазначеною скаргою поширив неправдиву інформацію, тобто довів її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширив інформацію, що стосується саме позивача; поширив недостовірну інформацію, тобто таку, яка не відповідає дійсності та таке поширення відповідачем зазначеної інформації порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди особистим немайновим благам та перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Рішенням № 354/ДПВ-15 від 02 грудня 2015 року кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Дніпропетровської області, в порушенні дисциплінарної справи відносно позивача було відмовлено. На зазначене рішення № 354/ДПВ-15 від 02 грудня 2015 року відповідач подав скаргу, що надійшла до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України. Рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України від 24 березня 2016 року скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення дисциплінарної палати КДКА Дніпропетровської області № 354/ДПВ-15 від 02 грудня 2015 року про відмову в порушенні дисциплінарної справи відносно нього залишено без змін.

Тому просив встановити, що порушено його особисте немайнове право та визнати інформацію, викладену відповідачем ОСОБА_2 в скарзі від 29 вересня 2015 року відносно нього, як адвоката до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, а саме:

-«адвокат ОСОБА_3 свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів та подає їх суду, нехтує присягою та грубо порушує Правила адвокатської етики. З неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та Правила адвокатської етики!!! Самовпевнений у безкарності, адвокат ОСОБА_3 сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі і в цьому ж запевнив свого підзахисного та його свідків, які також піддалися його впливу та, незважаючи на прийняту присягу надали суду неправдиві свідчення…», -«адвокат ОСОБА_3 свідомо порушує ст.43 Правил адвокатської етики, свідомо бере участь в формуванні завідомо неправдивих доказів, посилається в суді на завідомо неправдиві та завідомо викривлені фактичні обставини», -«адвокат ОСОБА_3 демонструє в суді некомпетентність в питанні здійснення страхового відшкодування…, що в свою чергу дає всі підстави вважати, що адвокат ОСОБА_3, відповідно до ст.11 Правил адвокатської етики не повинен здійснювати захист та представництво…», такою, що не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію, просив зобовязати ОСОБА_2 у строк в межах одного місяця з дня набрання законної сили рішення в цій справі спростувати недостовірну інформацію викладену ним в скарзі від 29 вересня 2015 року відносно нього до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області у такий саме спосіб, як вона була поширена, шляхом направлення на адресу кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області відповідного письмового повідомлення, виконаного відповідачем ОСОБА_2 з текстом наступного змісту: «Інформація, викладена в скарзі ОСОБА_2 від 29 вересня 2015 року відносно адвоката ОСОБА_3 до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, а саме: -«адвокат ОСОБА_3 свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів та подає їх суду, нехтує присягою та грубо порушує Правила адвокатської етики. З неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та Правила адвокатської етики!!! Самовпевнений у безкарності, адвокат ОСОБА_3 сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі і в цьому ж запевнив свого підзахисного та його свідків, які також піддалися його впливу та, незважаючи на прийняту присягу надали суду неправдиві свідчення…», -«адвокат ОСОБА_3 свідомо порушує ст.43 Правил адвокатської етики, свідомо бере участь в формуванні завідомо неправдивих доказів, посилається в суді на завідомо неправдиві та завідомо викривлені фактичні обставини», -«адвокат ОСОБА_3 демонструє в суді некомпетентність в питанні здійснення страхового відшкодування…, що в свою чергу дає всі підстави вважати, що адвокат ОСОБА_3, відповідно до ст.11 Правил адвокатської етики, не повинен здійснювати захист та представництво…» є такою, що не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію, просив зобов`язати відповідача ОСОБА_2 у строк в межах одного місяця з дня набрання законної сили рішення в цій справі направити на адресу кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області письмове повідомлення про ухвалене у цій справі судове рішення, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено, що порушено особисте немайнове право позивача ОСОБА_3 на повагу до гідності та честі та визнано інформацію, викладену ОСОБА_2 в скарзі від 29 вересня 2015 року відносно ОСОБА_3 до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, а саме, що (зазначено мовою оригінала):

-«адвокат ОСОБА_3 свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів та подає їх суду, нехтує присягою та грубо порушує Правила адвокатської етики. З неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та Правила адвокатської етики!!! Самовпевнений у безкарності, адвокат ОСОБА_3 сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі і в цьому ж запевнив свого підзахисного та його свідків, які також піддалися його впливу та, незважаючи на прийняту присягу надали суду неправдиві свідчення…»,

-«адвокат ОСОБА_3 свідомо порушує ст.43 Правил адвокатської етики, свідомо бере участь в формуванні завідомо неправдивих доказів, посилається в суді на завідомо неправдиві та завідомо викривлені фактичні обставини»,

-«адвокат ОСОБА_3 демонструє в суді некомпетентність в питанні здійснення страхового відшкодування…, що в свою чергу дає всі підстави вважати, що адвокат ОСОБА_3 відповідно до ст.11 Правил адвокатської етики, не повинен здійснювати захист та представництво…» такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 Зобовязано ОСОБА_2 в строк в межах одного місяця з дня набрання рішення по цій справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, викладену ним в скарзі від 29 вересня 2015 року відносно ОСОБА_3 до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області у такий самий спосіб, як вона була поширена, шляхом направлення на адресу кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області відповідного письмового повідомлення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 1000 грн. та судові витрати. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_3, згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №0799, виданого на підставі рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 12 червня 1989 року, має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.21, 22).

29 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернувся зі скаргою про порушення присяги та Правил адвокатської етики до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області та просив порушити дисциплінарну справу відносно адвоката ОСОБА_3 У скарзі ОСОБА_2 посилався на те, що в провадженні Самарського районного суду м.Дніпропетровська перебуває справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування збитків та адвокат ОСОБА_3 представляє сторону відповідача ОСОБА_4 у даній справі. ОСОБА_2, який не є учасником цього цивільного процесу, спостерігає за ним від самого початку та вважає, що адвокат ОСОБА_3 свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів на користь свого клієнта та подає їх до суду, чим порушує Присягу та Правила адвокатської етики, свідомо викривляє фактичні обставини справи, з неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та Правила адвокатської етики. Самовпевнений у безкарності, адвокат ОСОБА_3 сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі і в цьому ж запевнив свого підзахисного та його свідків, які також піддалися його впливу та, незважаючи на прийняту присягу надали суду неправдиві свідчення та ін. (а.с.9-11).

За результатами розгляду даної скарги ОСОБА_2 було винесено рішення кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Дніпропетровської області №354/ДПВ-15 від 02 грудня 2015 року про відмову в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_3 (а.с.12).

Не погодившись з таким рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, ОСОБА_2 подав скаргу до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України та рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України від 24 березня 2016 року, скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, №354/ДПВ-15 від 02 грудня 2015 року про відмову в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_3 залишено без змін (а.с.13, 14).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції посилався на те, що викладене відповідачем у скарзі від 29 вересня 2015 року щодо адвоката ОСОБА_3 є недостовірним, негативним та некоректним твердженням стосовно особи позивача та є таким, що порушує його право на повагу до його честі, гідності, недоторканості ділової репутації, а тому інформація, викладена у скарзі, підлягає спростуванню, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі ст. 1. Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За положеннями ст. 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Статтею 23 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснено, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пунктах 18, 19 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України розяснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Позивач ОСОБА_3, згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №0799, виданого на підставі рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 12 червня 1989 року має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.21, 22).

29 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернувся зі скаргою про порушення присяги та Правил адвокатської етики до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області та просив порушити дисциплінарну справу відносно адвоката ОСОБА_3 У скарзі ОСОБА_2 посилався на те, що в провадженні Самарського районного суду м.Дніпропетровська перебуває справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування збитків та адвокат ОСОБА_3 представляє сторону відповідача ОСОБА_4 у даній справі. ОСОБА_2, який не є учасником цього цивільного процесу, спостерігає за ним від самого початку та вважає, що адвокат ОСОБА_3 свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів на користь свого клієнта та подає їх до суду, чим порушує Присягу та Правила адвокатської етики, свідомо викривляє фактичні обставини справи, з неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та Правила адвокатської етики. Самовпевнений у безкарності, адвокат ОСОБА_3 сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі і в цьому ж запевнив свого підзахисного та його свідків, які також піддалися його впливу та, незважаючи на прийняту присягу надали суду неправдиві свідчення та ін. (а.с.9-11).

За результатами розгляду даної скарги ОСОБА_2 було винесено рішення кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Дніпропетровської області №354/ДПВ-15 від 02 грудня 2015 року про відмову в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_3 (а.с.12).

Не погодившись з таким рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, ОСОБА_2 подав скаргу до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України, та рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України від 24 березня 2016 року, скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, №354/ДПВ-15 від 02 грудня 2015 року про відмову в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_3 залишено без змін (а.с.13, 14).

Позивач адвокат ОСОБА_3, звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 такими своїми діями, вищезазначеною скаргою поширив неправдиву інформацію, тобто, довів її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, поширив інформацію, що стосується саме нього, поширив недостовірну інформацію, тобто таку, яка не відповідає дійсності та таке поширення відповідачем зазначеної інформації порушує його особисті немайнові права, завдає шкоди особистим немайновим благам та перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (а.с.2-8).

Слід зазначити, відповідачем ОСОБА_2 в скарзі про порушення присяги та Правил адвокатської етики до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області відносно позивача ОСОБА_3, як адвоката, що здійснював свої повноваження під час судового розгляду справи на представництво інтересів сторони по справі, були викладені його власні оціночні судження, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача.

Отже, враховуючи, що позивач ОСОБА_3 є адвокатом, суд дійшов помилкового висновку, що викладене відповідачем у скарзі від 29 вересня 2015 року до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області стосовно адвоката ОСОБА_3, що здійснював свої повноваження під час судового розгляду справи на представництво інтересів сторони по справі, є недостовірним, негативним та некоректним твердженням відносно особи позивача та є таким, що порушує його право на повагу до його честі, гідності, недоторканості ділової репутації, у звязку з чим інформація, викладена у скарзі, підлягає спростуванню, оскільки такі твердження відповідача не містять фактичних даних та є його оціночними судженнями.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації скасувати частково в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації в цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді