АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/874/17 Справа № 437/4055/12 Головуючий у 1 й інстанції - Новік Л. М. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участі секретаря: Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2012 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтуванні якого посилався на те, що 07.02.2007 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № DNUUAU03110003, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6573,68 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення - 07.02.2012 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, сторони 08.02.2007 року уклали договір застави рухомого майна, за яким відповідач надав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль ЗАЗ модель: 11030742, рік випуску - 2006, тип ТЗ: легковий комбі -В, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2.

Однак, відповідач умови кредитного договору не виконував, а тому станом на 05.07.2012 року має заборгованість у сумі 9314 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ №0247500-12 від 05.07.2012 року складає 74445,74 грн. й, всупереч умовам договору застави від 08.02.2007 року предмет застави банку не передав, а тому позивач змушений звернутись до суду. Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNUUAU03110003 від 07.02.2007 року у сумі 8692,30 доларів США вилучити у відповідача автомобіль ЗАЗ модель: 11030742, рік випуску - 2006, тип ТЗ: легковий комбі -В, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля та звернути стягнення на предмет застави з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобілю з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для подальшої реалізації, а також з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобілю з обліку в органах ДАІ України /а.с.1-4/.

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2012 року позовні вимоги задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNUUAU03110003 від 07.02.2007 року в сумі 8692,30 доларів США вилучено у відповідача ОСОБА_2 (та передано в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави - автомобіль ЗАЗ модель: 11030742, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий комбі -В, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_2; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) вказаного автомобіля.

Звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль ЗАЗ модель: 11030742, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий комбі -В, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобілю ПАТ КБ «Приватбанк з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с.61-62/.

З таким рішенням, в частині часткового задоволення позовних вимог банку, не погодився відповідач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі /а.с.95-100/.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в указаній частині, перевірка його законності та обґрунтованості проведена апеляційним судом у цих межах.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07.02.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 6573,68 доларів США на купівлю автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення до 07.02.2012 року /а.с.11-15/.

Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобов'язався щомісяця сплачувати кредит згідно графіка, нараховані відсотки за користування кредитними коштами, а у разі неналежного виконання зобов'язань передбачено нарахування та сплата штрафних санкцій.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, сторони 08.02.2017 року уклали договір застави рухомого майна, згідно якого відповідач надав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль ЗАЗ модель: 11030742, 2006 року випуску, тип ТЗ - легковий комбі В, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2 /а.с.23-28/.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушення зазначених норм закону та умов договору ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 05.07.2012 року утворилась заборгованість у сумі 9314,45 доларів США, що еквівалентно 74445,74 грн., з яких : 3929,42 доларів США -заборгованість за кредитом; 2951,19 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 223,80 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 2210,04 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором /а.с.5-7/.

У подальшому, 19.04.2012 року банком на адресу ОСОБА_2 було надіслано повідомлення № 30.1.0.0/2-7363 про необхідність погашення простроченої заборгованості по кредитному договору від 07.02.2007 року /а.с.33/. Між тим, вимоги позивача відповідачем не виконані у повному обсязі, заборгованість не погашена.

Виходячи з доказів по справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги банку, в силу ст.ст.526,527,530,611,612, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.19,20 Закону України "Про заставу", ст.ст. 25,26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" підлягають частковому задоволенню /а.с. 61-62/.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду, в оскарженій частині, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а судове рішення залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обв'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив заочне рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно п.23 Договору застави рухомого майна від 08.02.2007 року звернення стягнення на предмет застави здійснюється відповідно до чинного законодавства України та умов цього договору.

Згідно ст.19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст.20 вказаного закону заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Пунктом 4 ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур передбачених ст.26 цього Закону.

Згідно з п.2 ч.1 ст.26 зазначеного Закону обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Частиною 1 ст.30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжував зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах.

Частиною другою ст.30 зазначеного закону передбачено, що договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно.

Пунктом 24 Договору застави рухомого майна сторони дійшли згоди, що звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із способів: шляхом передачі предмету застави у власність заставодержателю в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором; шляхом продажу заставодержателем предмету застави з укладанням договору купівлі-продажу з третьою особою - покупцем або на публічних торгах; шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця та іншими шляхами, передбаченими цим договором.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав умови кредитного договору, має заборгованість, що ним не спростована, а тому обґрунтовано звернув стягнення на предмет застави шляхом продажу спірного автомобіля банком з укладанням ним від імені відповідача договору купівлі-продажу.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи та умовам договору застави від 08.02.2007 року, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач не був належним чином сповіщений про день та час розгляду справи у суді першої інстанції та те, що справа не підсудна Синельниківському районному суду Дніпропетровської області, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду, оскільки вказані порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, зокрема, заявник апеляційної скарги, в силу ч.2 ст. 303 ЦПК України, мав можливість надати відповідні докази по суті позову у суді апеляційної інстанції. Між тим, доказів які б спростовували наявність заборгованості за кредитним договором відповідачем не надано, та фактично, її наявність апелянтом не заперечується.

Доводи ОСОБА_2 стосовно того, що наразі у Решетилівському районному суді Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором не мають правового значення для вирішення даного спору. Зокрема, апеляційним судом встановлено, що 15.10.2013 року спірний автомобіль зареєстровано за новим власником /а.с.133/, а відтак дані щодо продажу цього транспортного засобу мають враховуватись вже під час розгляду справи про стягнення заборгованості, що розглядається у Решетилівському районному суді Полтавської області.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване заочне рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді апеляційного суду від 11.11.2016 року відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі /а.с.123/.

Отже, апеляційний суд вважає за необхідне, в силу пп. 6 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 818,91 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2012 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 818,91 грн.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Т.Р. Куценко

Е.Л. Демченко