РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЄУН 686/15550/16-ц

10 березня 2017 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа виконавчий комітет Хмельницької міської ради, житлово-експлуатаційну контору №3 Хмельницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про вселення, -

встановив:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся ОСОБА_2 з вказаним позовом в якому зазначив, що рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №271 від 25 вересня 1963 року його матері ОСОБА_5, сім'я якої складалася з 4 осіб, був виданий ордер НОМЕР_1 на вселення в житлове приміщення - 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1. Після смерті матері у 2009 році він став наймачем вказаної квартири. Окрім нього у вказаній квартирі проживала його онука - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №547-Б від 26.06.2003 року він був призначений опікуном над ОСОБА_4, оскільки її батько - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а мати - ОСОБА_7 за рішенням суду у 2003 році була позбавлення батьківських прав стосовно останньої. Оскільки він не зміг забезпечити належного виховання онуці, у 2008 році остання навчалася в Головчинецькій загальноосвітній школі-інтернаті для дітей сиріт. Після закінчення вказаного навчального закладу ОСОБА_4 стала проживати разом зі своєю бабусею ОСОБА_7 Зазначив, що з 2010 року ОСОБА_4 жодного разу не з'являлася у квартирі АДРЕСА_1 та чим житлом не цікавилася. Внаслідок його хвороби йому було ампутовано спочатку одну, а невдовзі і другу ногу, внаслідок чого він став інвалідом 1-Б групи. ОСОБА_4, яку він виховував до 1999 року, йому не допомагала, станом його здоров'я не цікавилася. 03.02.2016 року він одружився з ОСОБА_10, з якою тривалий час (понад 10 років) перебував фактично у шлюбних стосунках, та яка на даний час здійснює за ним догляд. Оскільки для реєстрації дружини у вказаній квартирі потрібна згода всіх зареєстрованих у ній осіб, він звернувся до ОСОБА_4 з проханням надати таку згоду. Однак, остання відмовляється надати таку згоду. Також остання не бажає приймати участь у приватизації цієї квартири, та фактично позбавляє його можливості поліпшити умови його проживання (обміняти на інше житло, яке більше відповідало б його потребам, як інваліда). На підставі викладеного, посилаючись на те, що відповідач без поважних причин не проживає у спірному помешканні (положення ст..71, 72 ЖК України) просив визнати останню такою, що втратила право користування спірною квартирою.

До початку розгляду справи по суті відповідачем ОСОБА_4 був поданий зустрічний позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

Вказаний позов ухвалою від 02.11.2016 року було об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

В своєму позові ОСОБА_4 зазначила, що вона разом з ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_1. В період з 2003 по 2009 рік її дід - ОСОБА_2 був її опікуном, проте через зловживання спиртними напоями та стан здоров'я, він відмовився від опіки та відправив її до інтернату у с. Головчинці. Під перебування в інтернаті, у 2013 році її опікуном була призначена ОСОБА_11 (її бабуся), яка виконувала обов'язки опікуна до набуття нею повноліття (ІНФОРМАЦІЯ_5). Під час того, як бабуся виконувала обов'язки опікуна, вона проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_3. Разом з цим зазначила, що за весь цей час вона періодично відвідувала дідуся - ОСОБА_2, допомагала йому по господарству, оплачувала комунальні послуги, ходила за покупками до магазину, тощо. В період з червня по серпень 2015 року вигулювала собаку. Весь цей час вона мала намір проживати у цій квартирі та користуватися нею, проте дід заперечував у цьому, ключі від квартири не давав. У лютому 2016 року ОСОБА_2, одружився з ОСОБА_10, яка з того часу стала фактично перешкоджати їй у проживанні у спірній квартирі, а у вересні 2016 року побила її, що стало підставою для здійснення відповідного досудового розслідування. Зазначила, що через перешкоди, які чинить відповідача, вона фактично і не може користуватися спірною квартирою. На підставі викладеного, просила вселити її до квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити, з підстав, зазначених у позові. Зустрічний позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на його необґрунтованість. Зазначили, що з 2013 року ОСОБА_4, після закінчення школи-інтернату, переїхала та стала проживати у своєї бабусі ОСОБА_11 З того часу вона спірним житлом не цікавилася, у ньому не проживала. Після набуття повноліття ОСОБА_4 також не проявляла зацікавленості у цьому помешканні, ніколи не ставила питання про заселення до цієї квартири, участі в її утриманні не приймала. Також ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_4 його онука (донька його сина). Після смерті сина та позбавлення її матері батьківських прав він став її опікуном. З того часу ОСОБА_4 була зареєстрована і проживала у спірній квартирі. Оскільки ОСОБА_4 мала дуже погану поведінку (прогулювала уроки, викрала речі з його будинку, тощо) і того, що він не міг впливати на неї, за рекомендацією працівників служби у справах дітей він відмовився від опіки та онуку помістили у школу-інтернат. Він часто навідувався до ОСОБА_4, планував її майбутнє. Проте, у 2013 році йому повідомили, що ОСОБА_4 вже не перебуває в інтернаті, і що опіку над нею оформила її бабуся (по лінії матері). Вказане він сприйняв як образу та зраду з її боку. Після того, як він втратив ноги та став інвалідом, він просив ОСОБА_4 надати згоду на реєстрацію його дружини ОСОБА_10, яка за ним постійно доглядала. Також зазначив, що оскільки ця квартира є комунальною та розташована на верхньому поверсі будинку, йому, як інваліду міської радою може бути здійснений обмін цієї квартири на іншу (або яка розташована першому поверсі, або у будинку, який обладнаний ліфтом), проте ОСОБА_4 у цьому безпідставно відмовила та не погоджується це робити. Визнав, що інколи ОСОБА_4 приходила до цієї квартири, проте це було рідко (на його день народження, доглядала собаку, яку йому залишили його діти) й лише на незначний час. Жодних перешкод у проживанні онуки у цій квартирі він не чинить. Ключі ОСОБА_4 від квартири у нього ніколи не просила, та потреби у цьому не було. Скандал з приводу її вселення у квартиру та надання їй ключів, остання влаштувала лише після того, як він подав зазначений позов. Вважає, що підстав для проживання онуки в цій квартирі не має: остання не буде за ним доглядати; у нього повинно бути своє життя, а у неї, з огляду на її вік - своє. За таких обставин, а також зважаючи на те, що онука без поважних причин не проживає у спірній квартирі понад встановлені законом строки, він вимушений був подати такий позов.

Представник відповідача та відповідач позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Вимоги зустрічного позову підтримали, просили його задовольнити. ОСОБА_4 зазначила, що з часу народження вона проживала у спірній квартирі та була в ній зареєстрована. У 2003 році над нею була встановлена опіка, та опікуном був призначений її дід - ОСОБА_2 У 2009 році дід відмовся від виконання обов'язків опікуна та віддав її до школи-інтернату, де вона навчалася до 2013 року. У 2013 році її бабуся по материнській лінії ОСОБА_11 оформила над нею опіку та забрала до себе до дому. З того часу вона проживає у бабусі. Також зазначила, що протягом перебування її у школі-інтернаті та після цього вона періодично навідувалася до діда, допомагала йому по господарству, тощо. У 2015 році за його проханням вона вигулювала собаку, яку йому залишили його діти. Вона неодноразово пропонувала діду переїхати до нього, проте останній відмовляв їй у цьому, не бажає цього. Також він відмовляється дати їй ключі від квартири. Також зазначила, що після того, як дід одружився з ОСОБА_10 і остання переїхала у цю квартиру, їй стали чинитися перешкоди у доступі до цього житла. Просила врахувати, що вона ніколи не відмовлялася від цього житла, зі своєї стипендії оплачує комунальні послуги за утримання квартири.

Представник відповідача надав суду пояснення, аналогічні поясненням відповідача.

Представник виконавчого комітету Хмельницької міської ради в судовому засіданні заперечила проти задоволення поданого ОСОБА_2 позову. Зазначила, що оскільки ОСОБА_4 будучи неповнолітньою виїхала зі спірної квартири на навчання у школі-інтернаті, за нею зберігається право на проживання у цьому житлі. Вважала, що підстав для визнання останньою такою, що втратила право користування спірною квартирою не має.

Представник ЖЕК №3 Хмельницької міської ради в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суд не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини.

Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно приписів ст..71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті (частина 1, 2, п.3 ч.3, ч.5 ст.71 ЖК України).

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо). Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності та знаходиться на балансі ЖЕК №3 міста Хмельницького. У вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 (наймач) з 28.02.1969 року та ОСОБА_4 (онука) з 16.02.2009 року.

ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_6 і ОСОБА_7. Батько ОСОБА_4 - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а її мати - ОСОБА_7 рішенням Хмельницького міського суду від 14.04.2003 року була позбавлення батьківських прав стосовно останньої.

Також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №547-Б від 26.06.2003 року ОСОБА_2 був призначений опікуном неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №517 від 28.05.2009 року ОСОБА_2 був звільнений від обов'язків опікуна над малолітньою онукою ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що за станом здоров'я не може здійснювати опіку на дитиною. Службі у справах дітей доручено вирішити питання про влаштування ОСОБА_4 в інтернатний заклад для дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

В період з 2009 року по 2013 рік ОСОБА_4 перебувала у Головчинецькій загальноосвітній школі-інтернаті для дітей сиріт.

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №266 від 11.04.2013 року ОСОБА_11 було призначено піклувальником неповнолітньої онуки ОСОБА_4, яка з того часу фактично проживає з останньою за адресою: АДРЕСА_3.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, визнані сторонами у судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що з позивачем ОСОБА_2 він підтримує дружні стосунки з 1957 року. ОСОБА_4 це онука позивача. У 2009 році ОСОБА_4 була відправлена до школи-інтернату. Зазначив, що стосунки з онукою на даний час погіршилися. ОСОБА_4 не часто навідувалася до позивача у спірну квартиру. Після того, як останній втратив ногу онука не відвідувала позивача, не допомагала йому по господарству. На даний час ОСОБА_2 проживає з дружиною, яка піклується про нього доглядає його. Також пояснив, що дійсно у вересні 2016 року з онукою виник конфлікт, оскільки та хотіла залишити у квартирі свої речі та отримати ключі від цього помешкання. Їй цього не дали зробити оскільки остання в цій квартирі не проживає.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 суду пояснили, що вони підтримують дружні стосунки з позивачем, часто навідуються до нього в гості. Зазначили, що ОСОБА_2 проживає у спірній квартирі один, речей ОСОБА_4 (онуки позивача) вони в цій квартирі не бачили. Догляд за позивачем, після того як останній втратив кінцівки, здійснює його дружина.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що вона проживає у кв.АДРЕСА_4 та є сусідкою ОСОБА_2 Зазначила, що ОСОБА_2 був опікуном над неповнолітньою онукою ОСОБА_4 Оскільки він не міг впоратися з вихованням останньої він відмовився від опіки та онука була направлена до школи-інтернату. З того часу ОСОБА_4 у цій квартирі не проживає. Також зазначила, що на даний час ОСОБА_2 став інвалідом та за ним доглядає його дружина.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_2, з яким підтримувала стосунки ще з 1983 року. Після народження ОСОБА_4 (онуки позивача), саме вона докладала багато зусиль по її догляду, вихованню, навчанню. ОСОБА_4 проживала разом з ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1. У 2009 році ОСОБА_4 була відправлена у школу-інтернат. Після закінчення інтернату ОСОБА_4 до цієї квартири не поверталася та свого діда не навідувала. Після того як ОСОБА_2 ампутували одну ногу (у січні 2015 року) ОСОБА_4 вперше навідала свого діда. Їй запропонували надати згоду на реєстрацію у цій квартирі її, як дружини діда, оскільки той потребує сторонньої допомоги та догляду. При цьому така реєстрація необхідна була для отримання відповідної державної допомоги. Проте ОСОБА_4 категорично відмовилися надати таку згоду. У зв'язку з такою відмовою, а також тим, що в інакший спосіб вирішити питання стосовно її реєстрації, обміну квартири на більш зручну з огляду на інвалідність ОСОБА_2 не можливо, вирішили звернутися до суду з таким позовом.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_4 є її онукою. У 2013 році вона оформила опіку над нею та з того часу ОСОБА_4 проживає у її квартирі. До 2013 року ОСОБА_4 перебувала у школі-інтернаті. ОСОБА_2 (дід ОСОБА_4 по батьківській лінії) до 2009 року виконував функції опікуна останньої, проте відмовився від цього. Оскільки ОСОБА_4 не бажала проживати в інтернаті, хотіла жити у сім'ї вона її забрала до себе. ОСОБА_2 знав, про те що вона оформлює опіку над онукою, проте поставився до цього негативно. З часу коли ОСОБА_4 покинула інтернат, вона періодично навідувала дідуся у спірному помешканні, вітала його з днем народження; навідувала коли той хворів, доглядала за ним (приносила їжу). Стосунки з дідом погіршилися коли той попросив ОСОБА_4 дати свою згоду для реєстрації у спірній квартирі дружину, і ОСОБА_4 у цьому відмовила. У вересні 2016 року ОСОБА_4 не пустили до квартири, побили її. Також зазначила, що ОСОБА_4 бажала проживати у спірній квартирі, проте ОСОБА_2 завжди заперечував проти цього, ключі від помешкання не давав. Також зазначила, що ОСОБА_4 з власних коштів сплачує комунальні платежі за це помешкання.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що ОСОБА_2 вона знає, оскільки підтримувала з ним близькі стосунки та вони мають спільних дітей. Також знає ОСОБА_4 - онуку ОСОБА_2 Пояснила суду, що ОСОБА_4 з народження проживала разом з ОСОБА_2 у спірній квартирі. Потім її віддали до інтернату. Зазначила, що до 2015 року ОСОБА_4 мала доступ до цієї квартири, часто навідувалася туди, провідувала діда, проте з початку 2016 року у зв'язку із конфліктними стосунками з позивачем та його дружиною, остання на даний час не може користуватися цією квартирою.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснив, що знає ОСОБА_4 як онуку ОСОБА_2 Остання проживала разом з дідом у квартирі по вул.. Кам'янецькій до 2009 року. З 2009 року її відправили в інтернат. Також зазначив, що останній раз бачив ОСОБА_4 восени 2015 року, яка повідомила, що вона провідує діда, купувала йому продукти харчування.

Отже з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована у спірному помешканні з 2009 року та будучи неповнолітньою покинула це житло у зв'язку з перебування в школі-інтернаті. З 2013 року остання фактично стала проживати у своєї бабусі, яка оформила опікунство над нею, за адресою: АДРЕСА_3.

За таких обставин, за ОСОБА_4 зберігається право користування спірним житлом на весь час перебування її у школі-інтернаті та на вихованні у опікуна до досягнення нею повноліття.

04 червня 2015 року ОСОБА_4 досягла повноліття, проте продовжила проживати разом зі своєю бабусею ОСОБА_11

Разом з цим, як пояснила ОСОБА_4, вона часто навідувала діда за цією адресою та навідувалася до спірного житла. Вона не переїжджала до спірного помешкання, оскільки дід був проти цього. Вказане по суті не заперечив і сам ОСОБА_2 в судовому засіданні.

Отже, відповідач не проживає в житлі позивача не з власної волі, відтак вбачаються підстави визнати ці причини відсутності відповідача у житлі поважними.

Довідки від 12.09.2016 року та 28.03.2016 року, якими підтверджено факт непроживання ОСОБА_4 у спірній квартирі, суд не приймає як на доказ не проживання відповідачки за спірною адресою без поважних причин, оскільки з 2010 року (час з якого зазначено в довідці не проживає відповідачка) остання була неповнолітньою та перебувала у школі-інтернаті.

За таких обставин суд приходить до переконання що підстав для задоволення позову ОСОБА_2 та визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування спірним приміщенням не має.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_4 про її вселення до спірного помешкання, суд зазначає, що посилаючись на чинення перешкод у користування цим будинком з боку ОСОБА_2 доказів на підтвердження такого факту останньою суду не представлено. Посилання ОСОБА_4 про те, що їй не давали ключі та вона не могла потрапити до спірної квартири нічим не підтверджені та спростовуються поясненнями самої відповідачки, яка в судовому засіданні пояснила, що ключів від будинку у неї не було, та у разі потреби її завжди впускав до квартири дід. Жодних належних доказів того, що остання намагалася потрапити до спірної квартири, однак у цьому їй чинилися перешкоди в матеріалах справи не мститься. Посилання на те, що у вересні 2016 року між нею та дружиною позивача виник конфлікт з приводу користування квартирою, суд не приймає до уваги, оскільки такі обставини виникли вже після пред'явлення позивачем позову.

З огляду на викладене, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про вселення її до спірної квартири також не вбачаються, у зв'язку з чим поданий нею зустрічний позов слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа виконавчий комітет Хмельницької міської ради, житлово-експлуатаційну контору №3 Хмельницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про вселення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.А.Колієв