АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Андрушків С.П.

за участю: ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договоро позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на заочне рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Вказував на те, що 1 січня 2014 року він позичив відповідачу кошти в сумі 199000 грн, що було еквівалентно 24000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути борг до 1 червня 2014 року.

Проте у вказаний строк відповідач не повернув йому позику.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 24000 доларів США, що станом на 24 травня 2017 року згідно з офіційним курсом національної валюти до долара США, встановленим НБУ, становила 632880 грн.

Заочним рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 червня 2017 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг в розмірі 624480 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

-----------------------------------------------------------------------------------------------------

справа № 717/660/17 головуючий у І-й інстанції Телешман О.В.

провадження 22-ц/794/1183/17 суддя-доповідач: Міцней В.Ф.

категорія:19/27

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні

позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як встановлено судом, 1 січня 2014 року відповідач ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 позику в розмірі 199000 грн, що є еквівалентом 24000 доларів США, яку зобов'язався повернути до 1 червня 2014 року.

Факт отримання відповідачем цих грошових коштів підтверджується копією розписки від 1 січня 2014 року (а.с.29), оригінал якої був досліджений судом у судовому засіданні.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України встановлює обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Оскаржуючи рішення суду, ОСОБА_1 заперечує факт отримання позики від ОСОБА_3

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13.

Окрім того, за змістом ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Довести суду ці обставини належними доказами з дотриманням вимог цивільно-процесуального законодавства повинен позичальник.

З гідно зі ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте відповідач не надав суду доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

В своїх письмових поясненнях апелянт також посилається на те, що відповідно до розписки сума позики становить 199000 грн, а суд стягнув з нього на користь позивача борг в розмірі 24000 доларів США, що еквівалентно 624480 грн.

За змістом ст.192ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Водночас частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672 цс16.

Оскільки умовами договору позики сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язань ОСОБА_1 в доларах США, то суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з нього на користь позивача суму боргу, визначену за офіційним курсом цієї валюти на день ухвалення рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Заочне рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: