Справа № 373/1080/16-ц Головуючий у І інстанції Потоцький В. В.
Провадження № 22-ц/780/1436/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 09.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

09 березня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Верланова С.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди., -

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що у відділенні ПриватБанку, розташованому по вул.Покровській 47 у м.Переяслав-Хмельницькому Київської області він оформив картку для виплат «Пенсійну». При оформленні пенсійної картки працівники банку повідомили що вона може бути активована тільки після оформлення кредитної картки, після чого йому оформили кредитну картку «Універсальна» № 353314.

Вказував, що 9 липня 2015 року на його телефон надійшло повідомлення про рух коштів за кредитною карткою «Універсальна» і в цей же день він її заблокував. Після дзвінка на гарячу лінію ПриватБанку він дізнався, що з його кредитної картки три рази було здійснено купівлю в інтернет магазині на загальну суму 4314,52 грн. У звязку із незаконним зняттям грошових коштів із рахунку він 10 липня 2015 року звернувся із заявою до Переяслав-Хмельницького МВ ГУ МВС України в Київській області, де було порушено кримінальну справу за ч.1 ст.190 КК України. Крім того, він звернувся із позовом до суду і рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2016 року визнано недійсним укладений між ним і ПАТ КБ «ПриватБанк» договір на обслуговування карткового рахунку по кредитній картці № 353314.

Посилався, що поскільки у відділенні ПриватБанку був відкритий його пенсійний рахунок, то відповідач без його відома та дозволу неправомірно здійснював перерахування коштів із пенсійного рахунку в рахунок погашення неіснуючого боргу за кредитною картою «Універсальна». В період із 1 серпня по 26 жовтня 2015 року з його пенсійного рахунку було перераховано 476,43 грн., які відповідач має повернути. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано матеріальної і моральної шкоди. Матеріальна шкода полягає у оплаті проведення магнітно-резонансної томографії головного мозку в розмірі 799 грн. Моральна шкода полягає у його стражданнях, повязаних із неправомірними вимогами банку погасити неіснуючу заборгованість. Моральну шкоду оцінив у 100000 грн.

У звязку із наведеним просив стягнути із відповідача на його користь 476,43 грн. неправоміно перерахованих коштів із пенсійного рахунку, 799 грн. оплати за проведення магнітно-резонансної томографії, 100000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2матеріальну шкоду в розмірі 476,43 грн., оплату за проведення магнітно-резонансної томографії в розмірі 799 грн., 50000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Не погоджуючись із таким рішенням, відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує невірними висновками суду про те, що банк не мав права списувати грошові кошти із пенсійного рахунку на погашення іншої заборгованості, бо таке передбачено законом і договором. Крім того, при вирішенні питання про відшкодування матеріальної і моральної шкоди суд допустив неповне зясування обставин справи, не зясувавши якими безпосередньо діями банку завдано шкоди позивачу, коли вчинено ці дії, чи є такі дії правомірними та чи існує між діями та шкодою причинно-наслідковий звязок.

В суді апеляційної інстанції представники ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити і скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області як незаконне.

Представник позивача ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2016 року визнано недійсним укладений між ОСОБА_2 і ПАТ КБ «ПриватБанк» договір на обслуговування карткового рахунку по кредитній картці № 353314 на отримання кредиту у гривні. Однак, незважаючи на вказане рішення суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» продовжує вимагати із позивача кошти, нараховує штрафи, погрожує, повідомляє про інспекторів, які прийдуть до позивача на визначені дати, через дзвінки на телефон, надсилає СМС повідомлення, листи вимоги (попередження), а також на електронну пошту позивача.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що незаконні дії ПриватБанку спричинили позивачу матеріальну і моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. При цьому суд виходив з того, що позивач надав належні докази завдання йому шкоди.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин, що потягло ухвалення незаконного і необгрунтованого рішення.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Відповідно до розяснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Згідно положень ст.215 ЦПК України, яка визначає зміст судового рішення, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати.

Стягуючи із ПриватБанку на користь позивача грошові кошти в розмірі 476,43 грн. у якості завданих збитків, суд не зясував правову природу вказаних грошових коштів. При цьому суд залишив поза увагою, що позивачем було відкрито у ПриватБанку два рахунки і між сторонами виникли зобовязальні правовідносини за договором банківського рахунку (карта «Пенсійна») і за кредитним договором (карта «Універсальна»). Відповідно списання коштів у розмірі 476,43 грн. із пенсійного рахунку для погашення боргу за кредитним договором відбувалося згідно умов цих договорів. Наведене у свою чергу свідчить, що між сторонами виникли договірні правовідносини, а відтак дані кошти, які були перераховані з пенсійного рахунку, не є шкодою в розумінні ст.ст.22,1166 ЦК України, як помилково вважав суд.

Крім того, стягуючи на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 799 грн., яка полягає в оплаті позивачем вартості проведення магнітно-резонансної томографії головного мозку, суд не зясував чи необхідність проведення такого обстеження була викликана діями банку і якими саме, чи існує причинно-наслідковий звязок між певними діями банку і необхідністю проведення обстеження. Суд не звернув увагу що докази цього у справі відсутні.

Також, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд допустив неповне зясування обставин справи, не зясувавши якими безпосередньо діями банку завдано шкоди позивачу, коли вчинено ці дії, чи є такі дії правомірними та чи існує між діями та шкодою причинно-наслідковий звязок.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, яке є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов в частині стягнення 476,43 грн. підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що у липні 2015 рокуу відділенні ПриватБанку, розташованому по вул.Покровській 47 у м.Переяслав-Хмельницькому Київської області, ОСОБА_2 уклав договір банківського рахунку і оформив картку для виплат «Пенсійну», для отримання пенсії по інвалідності. Тоді ж у цьому відділенні ПриватБанку ОСОБА_2 уклав кредитний договір SAMDN52***2231, шляхом оформлення кредитної картки «Універсальна» № 353314.

Отже, між сторонами виникли зобовязальні правовідносини за договором банківського рахунку (карта «Пенсійна») і за кредитним договором (карта «Універсальна»).

Також судом встановлено, що в період із 1 серпня по 26 жовтня 2015 року, тобто в період чинності як договору банківського рахунку, так і кредитного договору, із пенсійної карти для виплат позивача було перераховано 476,43 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором SAMDN52***2231.

Факт перерахування коштів із пенсійної карти для погашення боргу за кредитним договором SAMDN52***2231 підтверджується наданою ПриватБанком випискою по картках за період із 1 серпня по 26 жовтня 2015 року. Із вказаної виписки вбачається, що 26 серпня 2015 року із пенсійної карти для виплат перераховано 215,73 грн., 28 вересня 2015 року - 584,94 грн. і 26 жовтня 20165 року - 55,76 грн. (а.с.18-23).

У листопаді 2015 року позивачем закрито пенсійний рахунок.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2016 року укладений між ОСОБА_2 і ПАТ КБ «ПриватБанк» договір на обслуговування карткового рахунку SAMDN52***2231 по кредитній картці № 353314 на отримання кредиту у гривні визнано недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, ящо повязані із його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все що вона одержала на виконання цого правочину.

Поскільки судом встановлено, що кредитний договір SAMDN52***2231, оформлений шляхом видачі кредитної картки «Універсальна» № 353314 визнаний судом недійсним і отримані на його виконання грошові кошти в розмірі 476,43 грн. згідно ч.1 ст.216 ЦК України підлягають поверненню, то суд стягує їх із відповідача на користь позивача як одержане на виконання недійсного правочину.

Решта вимог позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди як оплату за проведення магнітно-резонансної томографії в розмірі 799 грн., і моральної шкоди задоволенню не підлягають з таких міркувань.

Спірні правовідносини регулюються ч.2 ст.216 ЦК України, згідно якої якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням її речі, а також витрати, яких особа зробила або мусть зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обстаивн, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

За змістом вказаних норм шкода, заподіяна майну і особі громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи у заподіянні шкоди (п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Аналогічні розяснення містить п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно якого обов'язковими умовами відповідальності за завдану моральну шкоду є сукупність кількох умов, зокрема: наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди.

Позивач всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не надав суду доказів, передбачених ст.57 ЦПК України, щодо завдання шкоди та її розміру.

Зокрема позивач не надав доказів, що саме неправомірні дії відповідача призвели до погіршення стану його здоровя і як наслідок потягли необхідність проведення магнітно-резонансної томографії головного мозку, і між такими діями і проведеннм обстеження існує причинно-наслідковий звязок.

Це ж стосується стягнення моральної шкоди. Позивач не надав доказів і такі у справі відсутні, щодо обов'язкових умов відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме: наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2016 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задоволити частково. Стягнути із Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 476 гривень 43 коп. та судовий збір в розмірі 250 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: