Провадження № 2/520/5916/17
10.03.2017 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Васильків О.В.
при секретарі - Дідур Г.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, суд,-
27.12.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, відповідач від виховання та утримання сина самоусунувся, відповідач регулярно приймає наркотичні засоби, та на даний час перебуває у стаціонарному центрі реабілітації ДММГО «Фенікс», у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом.
До судового засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, матеріли справи містять заяву представника про розгляд справи за її відсутності, наданий висновок від 07.03.2017 року підтримує.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.01.2014 року розірвано /а.с. 6-7/.
Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 1788, що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі, батьками у якому вказані сторони по справі /а.с. 8/.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2016 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн., щомісячно починаючи з 14.07.2015 року і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року /а.с. 22-23/.
Згідно довідки /виписки з домової книги про склад сім'ї та прописку/ № 671 від 11.10.2016 року у будинку АДРЕСА_1 проживають, зокрема, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 28/.
Таким чином, судом встановлено, що на утриманні позивача ОСОБА_1 знаходиться син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що відповідач зловживає наркотичними засобами та знаходиться з 30.07.2016 року у м. Дніпро при стаціонарному центрі реабілітації ДГМОО «Фенікс» і має бути на лікуванні до 30.02.2017 року, що підтверджується довідкою від 04.10.2016 року /а.с. 9/. Також позивач вказує, що на її адресу систематично надходять повідомлення-претензії та вимоги від банківських установ про погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2, на підтвердження чого суду надано письмові докази /а.с. 10-21/.
У ході розгляду справи судом також досліджено наданий органом опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1» від 69/01-11 від 07.03.2017 року. Вказаним висновком встановлено, що батько ОСОБА_2 участі у вихованні сина не приймає, станом його здоров'я та успіхами не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання не надає, що письмово підтверджують гр. гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 У висновку також зазначено, що жодних звернень з приводу перешкод з боку матері у спілкуванні з дітьми до відповідних органів від батька не надходило.
Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону).
Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, та приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідача від виховання дитини, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 148, 164, 166, 180, 182-184 СК України, Постановою №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Васильків О. В.