Справа № 346/948/17
Провадження № 2/346/797/17
27 квітня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
в складі: головуючої - судді Беркещук Б.Б.,
секретаря Матушевської Г.Д.,
з участю позивача, представника позивача ОСОБА_1,
представника третьої особи ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування П»ядицької сільської ради об»єднаної територіальної громади про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -
В С Т А Н О В И В :
Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з даним позовом, котрого в судовому засіданні підтримала позивач та представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_3 та пояснила, що їм належить на праві власності у рівних частках будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.. Січових Стрільців, 18 в с.Турка Коломийського району Івано-Франківської області.
Відповідач ОСОБА_5 колишня дружина колишнього власника будинковолодіння ОСОБА_7, у будинку зареєстрована, однак з 2005 року із дочкою ОСОБА_6 не проживає, оскільки виїхала закордон . Вказує, що відповідач та її дочка не є членами сім»ї позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 У звязку із зміною власника відповідачі втратили право на користування житлом. Зазначила, що відповідач з дочкою на протязі дванадцяти років у спірному будинку не проживають , до будинку втратили інтерес оскільки не були власниками, а їм позивачам через реєстрацію відповідачів у їх будинковолодінні не можливо отримати субсидію, що порушує їх права .
Просить суд позов задоволити та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом в будинку що по вул.. Січових Стрільців, 18 в с.Турка Коломийського району
Представник третьої особи органу опіки та піклування П»ядицької сільської ради ОТГ в судовому засіданні позовні вимоги в частині визнання неповнолітньої ОСОБА_6 такою що втратила право на користування житлом будинку що по вул.. Січових Стрільців, 18 в с.Турка Коломийського району не визнала оскільки прийняте рішення в даній справі може вплинути на права неповнолітньої дитини.
Відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_5 надсилались судові повістки по останньому відомому місцю проживання, однак в судові засідання вони не з»явились. Крім того, у газеті Галичина від 06.04.2017 р. № 26 (5276) надруковано оголошення про день і час розгляду даної справи. Однак, відповідачі у судове засідання не з»явились, причини неявки суду не повідомили, письмових заперечень проти позову не подали і від відповідачів не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновків.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні.
У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна.
У відповідності до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право.
Статтею 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна .
Статтею 150 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
В судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками у рівних частках житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул.. Січових Стрільців, 18 в с.Турка Коломийського району Івано-Франківської області на підставі договору дарування житлового будинку від 22.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с.5.)
Як вбачається з вищезгаданого договору дарування та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.12.2015 р. (а.с.6) ОСОБА_7 був попереднім власником спірного будинковолодіння. З довідки №712 від 10.02.2017 року, виданої П»ядицькою сільською радою вбачається, що відповідач ОСОБА_5 є колишньою дружиною колишнього власника спірного домоволодіння ОСОБА_7, а відповідач ОСОБА_6,, ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою ОСОБА_7 , і відповідачі зареєстровані у спірному будинковолодінні (а.с.7)
Отже, згідно вищезгаданого договору дарування житлового будинку від 22.08.2016 року, право власності на спірний будинок перейшло від попереднього власника до нових власників - позивачів по справі.
Відповідно до ст..156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку належать особи, зазначені в ст.. 64 ЖК України.
Стаття 64 ЖК України передбачає, що членами сім»ї є дружина , діти, батьки , які постійно проживають разом і ведуть спільно господарство , а не члени сім»ї мають права нарівні наймача.
Встановлено, що відповідачі не є членами сім»ї позивачів, а тому мають право як члени сім»ї наймача. Стаття163 ЖК України передбачає, що у разі відсутності наймача жиле приміщення зберігається за ним в межах строків , передбачених ст..71 ч.1 п.1,5, ч.3 ч.4 ЖК України , на протязі шести місяців.
Свідок ОСОБА_9 , мати позивача , ствердила у судовому засіданні що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не проживають у будинку з 2002 року, останні два роки взагалі в село не приїжджають , і як їй відомо до цього жили на кватирі у місті.
Свідок ОСОБА_10, тітка ОСОБА_7В(попереднього власника), пояснила, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у с. Турка не проживають, як їй відомо вони знаходяться за кордоном і в спірному будинку з 2002 року не проживають.
У п.34 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вказано, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.
Вказані правовідносини регулюються ст.383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.
Чинним законодавством України не передбачено збереження за попереднім власником будинку чи його членами сім»ї права користування жилим приміщенням у цьому будинку у разі переходу права власності на будинок до нового власника.
Отже, встановлено, що в спірному будинку на даний час зареєстровані відповідачі -колишня дружина колишнього власника будинку та його дочка , які з 2005 року в спірному житловому приміщенні не проживають , не беруть будь-якої участі в утриманні житла, не дбають про його схоронність, не сплачують комунальних послуг, у будинку відсутні речі відповідачів, що підтверджується актом комісії від 10.02.2017 року (а.с.8) .
Наявність зареєстрованих відповідачів ОСОБА_5 та неповнолітньої ОСОБА_6, у будинковолодінні , котрий належить позивачам на праві власності, не дає можливості останнім належним чином користуватись, володіти та розпоряджатись будинком .
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом в будинку по вул.. Січових Стрільців, 18 в с.Турка Коломийського району
На підставі наведеного та ст. ст.317,319,325 ,346,383 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР, 64,71,72,156,163 ЖК України , керуючись ст.ст. 88,213, 214, 218, 223, 224, 226, 228, 232, 233 ЦПК України,-
В И Р І Ш И В:
Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житлом будинку по вул.. Січових Стрільців, 18, в с.Турка Коломийського району Івано-Франківської області .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, у цей же строк з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в той же строк в апеляційному порядку.

Суддя Беркещук Б. Б.