Справа № 278/2647/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 квітня 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Зубчук І.В.
секретаря с/з ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ "Дельта Банк",-
Позивач звернувся до суду із указаним позовом, в якому зазначив, що 14 серпня 2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №112ЖУДК-06 (далі - Договір), згідно з умовами якого ОСОБА_3 надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 10 000,00 доларів США з рахунку 12,5 % річних на строк по 13 серпня 2031 року.
З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, відповідач ОСОБА_2 за договором іпотеки від 14 серпня 2006 року передав у іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,87 кв.м., житловою 39,0 кв.м.
Позивач зазначає, що 30 червня 2010 року товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» передало своє право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору купівлі продажу прав вимоги за кредитами. Через неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 142138 гривень 05 копійок. Посилаючись на викладене у позовній заяві, ПАТ «Дельта Банк» просить суд в рахунок виконання основного зобовязання у розмірі 142138 гривень 05 копійок звернути стягнення на вищезазначені предмети іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на них за позивачем та визнати за ПАТ «Дельта банк» право власності на вказане вище нерухоме майно та покласти на відповідача судові витрати.
В судове засідання представник позивача не зявився, однак в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність представника банку, вимоги позову підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.151).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с.136, 144, 150).
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду письмові пояснення та просив розглядати справу у його відсутність. Позов просив задовольнити.
Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 14 серпня 2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №112ЖУДК-06, згідно з умовами якого ОСОБА_3 надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 10 000,00 доларів США з рахунку 12,5 % річних на строк по 13 серпня 2031 року (а.с.6-9).
З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, відповідач ОСОБА_2 за договором іпотеки від 14 серпня 2006 року передав у іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,87 кв.м., житловою 39,0 кв.м. (а.с.11-13).
Судом також встановлено, що 30 червня 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ТОВ «Укрпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість - ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.22-35).
Так, як позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору №112ЖУДК-06 від 14 серпня 2006 року, у нього станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість у сумі 142138 гривень 05 копійок з яких: тіло кредиту - 140688 гривень 33 копійки та відсотки 1449 гривень 72 копійки (а.с.17).
Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За правилами ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до вимог ст.572 ЦК України, в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна.
07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно із ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку».
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст.39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335, 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).
Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Отже, при вирішенні даної справ слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року по справі № 6-1851цс15.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що Закон України «Про іпотеку» надає право іпотекодержателю звернути стягнення на іпотечне майно шляхом позасудового врегулювання спору на підставі окремого договору або відповідного застереження в іпотечному договорі (ст.36 Закону): передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому ст.37 Закону, чи від свого імені продати предмет іпотеки у порядку, встановленому ст.38 Закону, або за рішенням суду (ст.39 Закону) з встановленням судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. При цьому, захистити своє право на іпотечне майно при застосуванні ст.37 Закону іпотекодержатель може при дотриманні умов договору.
З системного аналізу правової позиції Верховного Суду України, умов іпотечного договору від 30 березня 2006 року та вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку», суд приходить до висновку, що ПАТ «Дельта Банк» набуває можливість реєстрації права власності на іпотечне майно згідно застереження в іпотечному договорі за наявності заборгованості по основному договору та дотриманні процедури позасудового врегулювання спору, тобто на підставі договору.
Встановлено, що згідно п.4.1. Іпотечного договору від 14 серпня 2006 року іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема, у разі невиконання, або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором.
Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п.4.3 договору).
Пунктом 4.2. вищевказаного договору передбачено, що у разі настання обставин, зазначених в п.4.1. цього договору, іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушень. В повідомленні іпотекодержатель зазначає який зі способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог.
Відповідно до п.4.4.1. Іпотечного договору, у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя, право власності переходить до іпотекодержателя в рахунок виконання Основного зобовязання. Цей Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки.
З матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2015 року ОСОБА_3 надіслав відповідачу ОСОБА_4 про необхідність сплатити поточну (прострочену) заборгованість в сумі 6576,88 доларів США в строки, передбачені законодавством та договором (а.с.18). Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що у разі незадоволення цієї претензії, він розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно.
Отже, оскільки ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом про визнання за ним права власності на іпотечне майно, порядок набуття якого у такий спосіб передбачено для позасудового врегулювання спору на підставі договору (ст.36 Закону України «Про іпотеку»), а не у судовому порядку (ст.39 Закону України «Про іпотеку»), вказані вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 572, 611 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
В позові публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: І. В. Зубчук