Провадження №2о/155/23/17
Справа №155/316/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого Чонки В.В.,

за участю секретаря Федонюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа Локачинське обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що архівна довідка №110/01-28 від 03 березня 2014 року, яка видана трудовим архівом Горохівського району Волинської області на імя ОСОБА_2 належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Мотивує свою заяву тим, що вона з 1975 року працювала на Горохівському плодоконсервному заводі. Там же їй було оформлено трудову книжку, яка на даний час втрачена. 10 лютого 1979 року її було прийнято на роботу в колгосп «Батьківщина», який в подальшому було реорганізовано в агрофірму «Батьківщина». Там їй було оформлено нову трудову книжку. На даний час заявник розпочала збір всіх необхідних документів для звернення до Локачинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області з метою оформлення пенсії, оскільки на даний час вона досягнула пенсійного віку.

Для підтвердження трудового стажу заявнику 03 березня 2014 року трудовим архівом Горохівського району Волинської області було видано відповідну довідку за №110/01-28. Однак, в даній довідці імя заявника помилково значиться «Лариса» замість «Лесі». Саме через зазначену неточність у написанні її імені вона не може реалізувати своє конституційне право на пенсійне забезпечення. У звязку з наведеним просить заяву задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак в поданому до суду письмовій заяві свою заяву підтримала повністю та просила її задовольнити, а справу слухати у її відсутність.

Представник заінтересованої особи Локачинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подавав.

Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст.ст.1, 3 ЦПК України одними із завдань цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів осіб.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Згідно листа Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

З паспорта громадянина України серії АС №019706, виданого 14 березня 1996 року Горохівським РВ УМВС України у Волинській області, свідоцтва про народження, свідоцтва про укладення шлюбу, а також трудової книжки серії АН №338671 вбачається, що заявник значиться як ОСОБА_1.

А з архівної довідки, виданої 03 березня 2014 року трудовим архівом Горохівського району Волинської області за №110/01-28, вбачається, що заявник значиться як «Мельничук (Підкорчевна) Лариса Василівна».

Отже, судом встановлено, що при оформленні книг нарахування заробітної плати Горохівського плодоконсервного заводу імя заявника помилково зазначили «Лариса», хоча правильно її імя мало б зазначатись «Леся», що в подальшому потягло за собою неточні відомості в архівній довідці, яка була видана трудовим архівом Горохівського району Волинської області, що підтверджено матеріалами справи. Вказану неточність виправити в досудовому порядку в заявника можливості немає, оскільки на даний час Горохівський плодоконсервний завод ліквідований. Через допущену помилку заявник не може реалізувати своє конституційне право на пенсійне забезпечення, а тому суд заяву задовольняє.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 197, 212, 215, 256-259 ЦПК України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд,

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити повністю.

Встановити факт, що архівна довідка №110/01-28 від 03 березня 2014 року, яка видана трудовим архівом Горохівського району Волинської області на імя ОСОБА_2 належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Горохівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Горохівського районного суду В.В.Чонка