233 № 233/5604/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретаря Кюсєвої Т.О.,

позивача ОСОБА_1,

позивача -

відповідаів -

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Костянтинівка матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відповідачів у справі про відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що матеріалами кримінального провадження № 0527/7312/2012 за результатами судового розгляду встановлено вину водія ОСОБА_8 у вчиненні ДТП 03 липня 2011 року приблизно о 15 годині, на вулиці Мірошніченко у м. Костянтинівка Донецької області, коли він, перебуваючи у стані алкогольного сп*яніння, діючи у порушення п.п. 2.14, 12.9-б та п.п. 2.3.-б, 12.3 ПДР виявляючи злочинну самовпевненість, не вжив своєчасно заходів до зниження швидкості руху, у результаті чого скоїв зіткнення із задньою частиною стоячого автомобіля, внаслідок чого ОСОБА_9 отримав множинні тілесні ушкодження, не сумісні із життям. Дії водія ОСОБА_8 перебувають у причинному зв*язку з подією, що настала. ОСОБА_8 не визнав своєї вини у скоєнні злочину, його вина була доведена у суді наявними у матералах справи документами та показами свідків, однак у результаті недозаповненої медичної документації через недбалість медичних працівників суд дійшов висновку про зайве інкримінування обвинуваченому вчинення ДТП в стані алкогольного сп*яніння та до ОСОБА_8 була застосована амністія 2011 року. Неодноразові звернення позивача ОСОБА_9 до прокуратури щодо притягнення винних медичних працівників до відповідальності за скоєні службові злочини знайшли відображення лише в ініційованій прокуроратурою перевірці, яка проводилася самими медиками Костянтинівської міської лікарні №5, за результатами якої було оголошено догану лікарю травматологу ОСОБА_6 Також, у ЄРДР була зареєстрована заява позивача ОСОБА_1 до Костянтинівського відділення поліції про наявність в діях ОСОБА_4, ОСОБА_10 ознак посадових злочинів за ч. 1 ст. 367 КК України. Досудове розслідування за даною заявою на його думку умисно затягувалося та неоднозарово закривалося без визнання вини медичних працівників, але за скаргами позивача ОСОБА_1 слідчому судді на незаконність закриття провадження слчді дії поновлювались. 31 травня 2016 року слідчим Кулік Т.В. було винесено постанову про визнання вини медичних працівників у звільненні ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, у результаті якого загинув син позивачів ОСОБА_9 Протягом п*яти років позивачі відчувають моральні страждання, завдані їм протиправними діями медичних працівників, що виражаються у душевних стражданнях, змінах в образі життя, розладі душевної рівноваги та пожиттєвим негативним наслідкам, пов*язаним з не притягненням до кримінальної відповідальності винуватця загибелі їх сина. Просили, з урахуванням уточнень, стягнути порівну на їх користь з відповідачів, що допустили пратиправні діяння, моральну шкоду в сумі 400 000 грн. у рівних частках.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Зазначив, що на його думку вина медичних працівників у вчиненні посадового злочину повністю доведена постановою слідчого від 31 травня 2016 року, ця постанова затверджена прокуратурою та судовими рішеннями. Вважає відповідачів в рівній мірі винними у тому, що ОСОБА_8 було звільнено по амністії та у спричиненні йому моральної шкоди, оскільки лікар ОСОБА_6 не заповнив повністю протокол огляду ОСОБА_8 на стан сп*яніння у відповідності до вимог інструкцій, ОСОБА_5 вчасно не передала результати аналізів, а ОСОБА_4, ОСОБА_7 допустили бездіяльність щодо контролю за правильностю ведення медичної документації. Наполягав на тому, що відповідачі вчинили умисний посадовий злочин, діючи за попередньою змовою у групі осіб, та на час його вчинення в їх діях був склад злочину. Відповідачі по справі не намагалися власноруч виправити свої помилки - не витребували копії аналізів з власної ініціативи, це було здійснено лише пілся його звернень. Просив задовольнити позов в поному обсязі.

Позивач ОСОБА_3 у судові засідання не з*явилася, надавши до суду заяви про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 в судове засідання не з*явилися, звернулися до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності за участі представника.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності за участі її представника, однак документів на підтвердження повноважень представника ОСОБА_2 до матеріалів справи надано не було, при цьому, відповідач ОСОБА_5 була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду.

Представник відповідачів ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнала позовні вимоги в повному обсязі, вказуючи, що рішення суду, яким була б встановлена вина відповідачів, в т.ч. у вчиненні злочину у групі осіб за попередньою змовою як наполягає позивач - відсутнє, тому підстав для задоволення позову вона не вбачає. За допущену службову недбалість за результатами службового розслідування лікар ОСОБА_6 вже поніс дисциплінарну відповідальність, та хоча на її думку пістав до цього не було бо ОСОБА_6 не мав змоги заповнити всі графи протоколу за відсутності результатів аналізів - оголошення догани останній не оскаржував. При цьому, особу не може бути двічі притягнуто за відповідальності за одне й те ж саме правопорушення. Також, на її думку наявність причинно-наслідкового зв*язку між діями лікарів та негативними наслідками для позивачів жодним чином не доведена. Зауважила, що ОСОБА_6 через рік після подій дозаповнив графи протоколу та розгляд кримінальної справи відносно ОСОБА_8 у суді після скасування вироку здійснювався вже з урахуванням цього протоколу, судом була надана його оцінка. У задоволенні позову просила відмвити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, дослідивши докази у справі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно постанови слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області Кулік Т.В. від 31 травня 2016 року за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001613 від 21 травня 2013 року за ознаками кримінального провапорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, слідчим зроблено висновок щодо допущення медичними працівниками службовими особами КУ "ЛПУ Міська лікарня №5" м. Костянтинівки та КУ "ЦРЛ" м. Костянтинівки порушень вимог посадових інструкцій та галузевих наказів МОЗ України в частині правильності ведення медичної документації. При цьому, дане кримінальне провадження закрито у зв*язку з відсутністю складу кримінального правопорушення - зокрема, обов*язкової ознаки об*єктивної сторони складу злочину як заподіяння істотної шкоди (а.с. 2-4).

Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2016 року по справі № 233/4141/15-к (а.с. 35-36) у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області Кулік Т.В. від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0001613 від 21 травня 2013 року - відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністратвині поравопорушення Апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2016 року (а.с. 31-34) ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2016 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 - залишено без змін, а апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 - без задоволення.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого на ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2016 року у справі № 233/4141/15-к ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розглдяду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року - відмовлено (а.с. 68). Дана ухвала одержана судом за клопотанням представника відповідача з Єдиного державного реєстру судових рішень, на пропозицію суду примірник ухвали позивачем до матеріалів справи не надано.

Як вбачається з наказу головного лікаря КУ "Лікувально-профілактична установа Міська лікарня №5" № 02-10/84/1 від 20 квітня 2012 року (а.с. 43-44) вирішено провести службовий розслід щодо порушень, припущених лікарем ортопедом-травматологом травматологічного відділення ОСОБА_6 стосовно заповнення протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп*яніння потерпілого внаслідок ДТП ОСОБА_8 у термін до 23 квітня 2012 року, для проведення службового розслідування створено комісію.

З акту службового розгляду від 20 квітня 2012 року (а.с. 43 зворот-44) вбачається висновки та пропозиції комісії: - за недбале відношення до виконання своїх посадових обов*язків лікарю ортопеду-травматологу травмпункту травматологічного відділення ОСОБА_6 оголосити догану, у термін - до 23 квітня 2012 року; - направити до обласного наркологічного диспансеру листа з проханням надіслати копію дослідження крові на алкоголь потерпілого внаслідок ДТП ОСОБА_8, у термін - до 30 липня 2012 року; - лікарю ортопеду-травматологу травмпункту травматологічного відділення ОСОБА_6 по отриманню результатів аналізів крові ОСОБА_8 дозаповнити протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп*яніння; - заступнику головного лікаря з ПРР ОСОБА_4 відрегулювати механізм своєчасної доставки результатів аналізів біоматералу на вміст алкоголю із лабораторії КУ «ЦРЛ» до травмпункту - негайно.

Згідно наказу в.о. головного лікаря КУ "Лікувально-профілактична установа Міська лікарня №5" № 01-01-5/6 від 23 квітня 2012 року (а.с. 42) лікарю-ортопеду травматологу травматологічного пінкту травматологічного відділення ОСОБА_6 оголошено догану за недбале відношення до виконання своїх посадових обов*язків, обставини чого викладені у повідомленні т.в.о. головного лікаря КУ "Лікувально-профілактична установа Міська лікарня №5" на адресу начальника Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 06 червня 2013 року за № 01-3/333 (а.с. 41) та полягають у недозаповненні лікарем ОСОБА_6 протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп*яніння у зв*язку із не отриманням лабораторних досліджень та відсутності можливості визначити остаточний стан ОСОБА_8 (тверезий чи стан сп*яніння), та підписанні недозаповненого протоколу ОСОБА_6

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз*яснень Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (п. 3) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з

оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Звертаючись до суду із даним позовом позивачі у справі зазначили про завдання їм моральної шкоди внаслідок допущення відповідачами - медичними працівниками КУ "ЛПУ Міська лікарня №5" м. Костянтинівки та КУ "ЦРЛ" м. Костянтинівки, порушення вимог посадових інструкцій та галузевих наказів МОЗ України щодо ведення медичної документації та послалися на постанову слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області Кулік Т.В. від 31 травня 2016 року у кримінальному провадженні № 0001613 від 21 травня 2013 року. Однак, зі змісту вказаної постанови вбачається, що дане кримінальне провадження закрито у зв*язку з відсутністю в діях вищевказаних осіб складу кримінального правопорушення та ця постанова слідчого є чинною.

Таким чином, суд вважає помилковим висновок позивачів по справі про те, що вина відповідачів у скоєнні службового злочину чи протиправність їх дій станом на теперішній час є підтвердженими належним чином згідно вимог діючого законодавства.

Крім того, як вбачається з долученої позививачем копії висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) № 138 від 07 квітня 2014 року (а.с. 84-87) експертам були поставлені запитання, в т.ч.: 2. чи були порушені вимоги законодавчих нормативно-правових актів України та відомчих нормативно-правових актів МОЗ України медичними працівниками КУ «ЛПУ» Костянтинівська міська лікарня №5, лабораторії ЦРЛ м. Костянтинівка, Донецького наркологічного диспансеру під час встановлення стану алкогольного сп*яніння ОСОБА_8?

3. як та у який відповідний термін згідно нормативно-правових актів України у т.ч. МОЗ України, повинні були діяти медичні працівники КУ «ЛПУ» Костянтинівська міська лікарня №5, лабораторії ЦРЛ м. Костянтинівка, Донецького наркологічного диспансеру під час встановлення стану алкогольного сп*яніння ОСОБА_8?

За підсумками надані відповіді: 2. «Протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивних речовин та стану сп*яніння» у гр. ОСОБА_8 від 03.07.2011р., який склав лікар ОСОБА_6, складений із порушенням вимог наказу МОЗ України № 666 від 09.09.2009 р., оскільки ним не були заповнені усі графи протоколу.

3. Згідно до додатку 1.1.9 наказу МОЗ України № 507 від 28.12.2002р. лікар повинен одразу після отримання ним результатів лабораторного долідсження крові, внести ці дані до протоколу, проте конкретний термін заповнення протоколу, а також термін та умови доставки результатів лабораторних досліджень, нормативно-правовими актами МОЗ України не оговорений.

При цьому, суд зазначає, що даний експертний висновок не може розцінюватися судом як доказ вини відповідачів у завданні моральної шкоди позивачам у справі, він не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України - належним чином не завірений та містить дописку у п. 1 підсумків.

Даючи пояснення по суті позову в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вказував, що протягом п*яти років вони з позивачкою відчувають моральні страждання, завдані їм протиправними діями медичних працівників, що спричинені непритягненням винного у загибелі їх сина ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, доказів чого позивачами суду не було надано.

Крім того, вказуючи про те, що вважають відповідачів у рівних частках винними у вчиненні протиправних дій та заподіянні їм моральної шкоди, позивачі на думку суду не обгрунтували належним чином обрану грошову суму оцінки заподіяної їм шкоди та не вказали з яких міркувань вони при її визначенні виходили.

При цьому, у п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ВСУ роз*яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), відповідно до статей 174, 451 ЦК покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

В силу ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов"язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заявлення клопотань, при цьому, додаткові докази стороною позивачів не додані, клопотань про витребування певних доказів для дослідження в судовому засіданні від позивача не надійшло.

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_3, тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 14 березня 2017 року. Повний текст рішення суду виготовлений 17 березня 2017 року.

Суддя: