Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1879/17

номер провадження 2/695/1137/17

13 листопада 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.

при секретарі Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «ОСОБА_2 Життя» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивований тим, що нею 31.10.2014 року було здійснено пропозицію АТ «ОСОБА_3 Капітал» та ПрАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ» відповідно до якої укладено договір карткового рахунку та в рамках якого відкрито картковий рахунок на імя позивача, випущено іменну платіжну картку та встановлено Овердрафт, ліміт якого становить 5000 грн. Окрім вказаного із позивачем було укладено договір страхування життя. В подальшому публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» стало правонаступником АТ «ОСОБА_3 Капітал». Позивач вважає, що при укладенні вказаного вище кредитного договору порушені її права, зокрема, як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Так позивач наполягав, що на момент укладення вказаного вище договору їй працівники банку, належним чином з умовами кредитування не ознайомлювали, а тому скориставшись її не обізнаністю, навмисно не надали повної, всебічної, обєктивної та достовірної інформації про умови кредиту. Позивач не мав часу детально ознайомитися з кредитним договором за короткий час, йому не була надана можливість детально ознайомитися із усіма умовами договору, а працівники банку, не надавши достовірної інформації про умови вказаного договору спонукали її підписати вказаний договір. За таких обставин, позивач через неналежну інформованість з боку відповідача та необізнаність не могла у повному обсязі оцінити умови договору кредиту на предмет їх вигідності так як не було, на думку позивача, належним чином детально розяснено працівниками банку їх умови. Окрім того сторонами встановлено та передбачено плату комісії за обслуговування кредиту за овердрафтом, розмір якої становить 0.0001% та розмір комісії за обслуговування кредиту за овердрафтом 3% річних, що на думку позивача є порушенням вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», та є підставою для визнання таких положень недійсними. Окрім вказаного позивач не визнає і укладений договір страхування, який на її думку є несправедливим, навязаний відповідачем шляхом примушування позивача до його укладення. Відповідно до умов вказаного договору всі вимоги, які виникають при виконанні даного кредитного договору або у звязку із ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невідємною частиною даної третейської угоди , що на думку позивача є суттєвим порушенням вимог чинного законодавства, оскільки ЗУ «Про третейські суди» містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів. За таких обстави, враховуючи вказані вище численні порушення, на думку позивача, можна прийти до висновку, що при укладенні вказаного кредитного договору було порушено норми чинного законодавства, а тому позивач, посилаючись на вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про банки та банківську діяльність», а також на правові позиції Верховного Суду України, вважає, що є всі підстави для визнання кредитного договору та договору страхування не дійсним в цілому.

В судове засідання позивач не зявився, однак від представника позивача за довіреністю, ОСОБА_4 на адресу суду надійшло відповідне клопотання, згідно якого останній просив справу розглянути за відсутності позивача та його представника, на задоволенні позову наполягав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак направив до суду відповідне клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову заперечував у повному обсязі із підстави наведених у запереченні на позовну заяву, яку суд отримав раніше.

Згідно заперечення відповідача на вказану позовну заяву, які отримані судом 19.09.2017, відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх надуманими та такими, які необґрунтовані жодними доказами. Так відповідач, посилаючись на свободу договору наполягав, що позивач уклав кредитний договір на підставі власного волевиявлення, а факти вчинення такого правочину під впливом обману не підтверджується належними та допустимими доказами. Окрім того відповідач зазначав. що позивач не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, і навіть не зверталася до кредитора за додатковими розясненнями положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення. Таким чином позивачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами наявність жодної, а тим більше одночасно всіх ознак, які б свідчили про те, що умови кредитного договору є несправедливими, а тому, на думку відповідача, позовні вимоги є недоведеними та такими, які задоволенню не підлягають.

Представник третьої особи - ПрАТ «ОСОБА_2 ЖИТТЯ» в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, визначеному чинним законодавством.

За таких обставин. з метою недопущення безпідставного затягування розгляду справи, забезпечення прийняття рішення по ній у розумні строки, враховуючи, що третя особа належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а матеріали справи містять достатньо доказів для прийняття законного та вмотивованого рішення по ній, суд вважає за можливе вказану справу розглянути за відсутності її представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням клопотання позивача та відповідача по вказаній справі про розгляд справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що вказаний позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, та сторонами не заперечується, що 31.10.2014 року ОСОБА_1 здійснено пропозицію АТ «ОСОБА_5 Капітал», правонаступником всіх прав та обовязків якого є публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_6» та ПрАТ «ОСОБА_2 ЖИТТЯ», від імені якого на підставі Агентського договору також діяв банк, уклали договір карткового рахунку із встановленням ліміту овердрафту та строку користування овердрафтом та договір страхування. Фактично шляхом здійснення та акцепту пропозиції сторонами було укладено кредитний договір №8822 на умовах якого позивачу був наданий кредит з лімітом овердрафту у розмірі 5000,00 грн., на строк 60 місяців та процентною ставкою - 46% річних, а при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту 0,0001%.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з нормами визначеними в ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно з ст. 6 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Із умов п. 2.1 вказаного вище договору судом вбачається, що сторони визначилися із номером договору карткового рахунку оферти, валюту рахунку та ліміту овердрафту, який складає 5000 грн, а також визначений строк користування вказаним овердрафтом, а саме 60 місяців.

Також із вказаного договору судом вбачається, що сторони визначили розмір процентів за користування вказаним овердрафтом, розмір комісії за користування овердрафтом, та інші істотні умови вказаного договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд враховує, що нормами ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладення вказаного оспорюваного договору, було визначено вимогу перед кредитодавцем про надання споживачу перед укладенням відповідного договору певної інформації, за ненадання якої на субєкта господарювання , який повинен був її надати, покладалася відповідальність встановлена статтями 15 і 23 цього закону.

Однак з аналізу ст. 15 та 23 ЗУ «Про захист прав споживачів» вбачається, що ненадання інформації про послуги саме-по-собі не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, лише за певних обставин це може бути підставою для розірвання договору або відшкодування збитків.

Окрім того твердження позивача про те, що він підписав вказаний договір у звязку із тим, що відповідач не надав йому вичерпної інформації про умови вказаного договору чим фактично ввів його в оману, не надав достатнього часу для ознайомлення із вказаним договором, тощо, не може бути сприйняте судом як достатня підстава для скасування вказаного договору, оскільки, жодних доказів про ненадання позивачу необхідної, детальної та достовірної інформації про послугу, а тим більше про введення її в оману самим позивачем не надано, тим більше, що ним не заперечується факт підписання вказаного договору. що дає підстави вважати. що позичальник надав свою згоду на отримання послуг на умовах визначених у вказаному договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Нормами ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Посилання позивача на те, що їй не була надана банком повна інформація про сукупну вартість кредиту не є підставою для визнання кредитної угоди недійсною у розумінні ст.ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки за умовами кредитного договору позивач підтвердила, що вказану інформацію нею отримано, до того ж оспорюваний договір містить інформацію щодо прав та обовязків позичальника.

Позивач при укладенні спірного договору мала можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та виконувався сторонами.

Окрім того, судом встановлено, що позичальник не відмовилася від виконання умов кредитного договору, а банк, в свою чергу свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, оскільки позивач не ставив питання про невиконання чи неналежне виконання відповідачем умов вказаного договору.

Відповідно до ст.627 ЦК України, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.14 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд, аналізуючи все вищевикладене, приходить до висновків що позивач добровільно виявила бажання скористатися послугами банку та укласти кредитний договір. При укладенні умов договору про надання кредиту, остання діяла вільно, виходячи з власних інтересів, прийняла рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначив характер договору, який вони уклали, його умови (зміст), в тому числі порядок видачі та погашення кредиту.

Також варто звернути увагу, що саме позивачем була здійснена пропозиція укласти договір карткового рахунку та договір страхування, які банк прийняв уклавши кредитний договір від свого імені а також від імені ПрАТ «ОСОБА_2 ЖИТТЯ» відповідно. отже позивач добровільно звернулася до власно обраного страховика для отримання послуги страхування та погодилася з усіма умовами вказаного договору.

Доказів того, що права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов договору та порядку сплати кредиту були порушені, суду не було подано.

У викладеній 08.06.2016 року у справі №6330цс16 правовій позиції Верховного Суду України, аналізуючи норму ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ВСУ дійшов висновку, що умов договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше порушують принцип добросовісності, по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Позивачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами наявності жодної, а тим більше одночасно всіх ознак, які б свідчили про те, що умови вказаного кредитного договору є несправедливими.

Сам по собі факт наявності в кредитному договорі умови щодо встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості за овердрафтом не може бути визнаний, як такий, що свідчить про недійсність договору, або окремої його частини, враховуючи положення вимог ст. 6, 627 ЦК України щодо свободи договору, та не є несправедливою, дискримінаційною умовою в розумінні ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Також судом враховується, що сам договір був укладений в 2014 році, хоча позивач звернулася до суду лише в липні 2017 року, до цього часу користувалася умовами вказаного договору та до відповідача не зверталася із вимогою його розяснення чи зміни умов такого договору.

Що стосується посилання позивача про наявність в договорі третейського застереження, суд вважає, що особа у випадку не визнання чи порушення її прав може звернутися до суду за їх захистом, це право визначено Конституцією України та не може бути обмежено жодним договором, а тому наявність навіть такої умови у вказаному договорі не може бути підставою для визнання всього договору недійсним.

Статтею ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач, ставлячи вимоги про визнання недійсним кредитного договору посилаються на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не довела порушення її прав з боку відповідача, а також не довела, що оспорюваний кредитний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України і підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки умови договору та необхідні платежі були погоджені сторонами при їх укладенні та визнані такими, що не є несправедливими, а отже вимоги щодо визнання недійсним договору, не підлягають до задоволення.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з'ясувавши обставини, на які сторони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись 525, 526, 626, 627, 638, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 60, 209, 210, 212 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «ОСОБА_2 Життя» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання копії рішення

Суддя Середа Л.В.