№ 556/1065/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2017 року. смт. Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області під головуванням:

судді Закревський Л.В.,

при секретарі Басик Г.Т.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Володимирецького районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 до Вищого професійного училища №29 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Вищого професійного училища №29 про скасування наказу директора №28-к від 14.06.2017р. про звільнення позивача з посади викладача вказаного училища згідно статті 38 КЗпП України та зобовязати Вище професійне училище №29 поновити позивача на роботі на вищевказаній посаді. А також просить стягнути з Вищого професійного училища №29 на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він звільнений з посади викладача Вищого професійного училища № 29 смт. Володимирець наказом директора № 28-к від 14 червня 2017 року. Оскаржуваний наказ видано з грубим порушенням трудового законодавства, а саме: ОСОБА_1 не ознайомлений з наказом про його звільнення, що є грубим порушенням трудового законодавства відповідачем.

Окрім того, написанню заяви про звільнення за власним бажанням ОСОБА_1 передував моральний тиск на нього зі сторони директора ОСОБА_4, який полягав у примушуванні написання заяви без проставлення дати звільнення, що було і зроблено позивачем.

Не погоджуючись з виданим наказом ОСОБА_1 звертається до суду з позовною заявою про скасування наказу про його звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у заяві та просили їх задовольнити.

Представник відповідача подала письмове заперечення на позов, суть якого зводиться що відповідач вважає, що подана позивачем ОСОБА_5 позовна заява є необгрунтованою. Так, позивач у поданій позовній заяві вказує, що «написанню заяви про звільнення за власним бажанням передував моральний тиск на нього зі сторони шректора, який полягав у примушуванні написання заяви без проставлення дати звільнення», проте у підтвердження жодного доказу «морального тиску» не надано. Крім того, заява ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням до Вололодимирецького ВПУ № 29 надійшла 12.06.2017, а наказ директором училища виданий та підписаний 14.06.2015 року про звільнення ОСОБА_1 «з 15.06.2017». Просили відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_6, яка працює начальником відділу кадрів Вищого професійного училища №29, в судовому засіданні пояснила, що коли до неї надійшла заява ОСОБА_1, про звільнення вона була з резолюцією директора ВПУ №29 ОСОБА_4, але без зазначення дати її написання. Після чого вона в свою чергу підготувала відповідний наказ та передала його на підпис директору. ОСОБА_1 був ознайомлений з даним наказом, але отримувати трудову книжку відмовився. У звязку з чим трудова книжка була йому надіслана поштовим відправленням.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ч. 1 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

При розгляді справи судом достовірно встановлено та не осопрювалося представником відповідача, що заява про звільнення написана ОСОБА_1 без вказання дати.

Резолюція директора Вищого професійного училища № 29 ОСОБА_4 на даній заяві була накладена 15.06.2017 року.

14.06.2017р. наказом директора №38-к від 14.06.2017р. позивача звільнено з посади викладача Вищого професійного училища № 29, згідно статті 38 КЗпП України.

Згідно даного наказу директора Вищого професійного училища № 29, вбачається, що позивач ОСОБА_1 14.06.2017 року був з ним ознайомлений.

Матеріалами справи встановлено, що звільнення працівника з роботи 14.06.2017р. відбулося «заднім числом», що є недопустимим.

Суд також звертає увагу також на пояснення свідка ОСОБА_6 яка є начальником відділу кадрів Вищого професійного училища №29, що позивач ОСОБА_1 відмовився отримувати трудову книжку. Але жодних актів про те, що позивач відмовилася отримати трудову книжку та інші документи при звільненні складено не було.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді прав про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Згідно ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сімї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що звільнення позивача відповідно до наказу №28-к, слід вважати незаконним.

Оскільки судом встановлено, що позивач був звільнений з порушенням законодавства, його вимоги в частині поновлення на роботі підлягають задоволенню, ОСОБА_1 повинен бути поновлений на роботі з 15.06.2017 року.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

При визначенні середнього заробітку суд керується тим, довідкою №01-15/690 наданою Вищим професійним училищем № 29, де середній заробіток позивача за один робочий день складає 373,28 грн.

ОСОБА_1 звільнений з 14.06.2017 р. Станом на день ухвалення рішення час вимушеного прогулу становить 101 робочий день.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який слід стягнути з училища на користь позивача становить 37701,28 грн. (101х 373,28 грн.)

Згідно ч. 5 статті 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Отже, рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Так як позивач, на користь якого прийнято рішення, при подачі позову судовий збір не сплачував, тому що звільнений від його сплати на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», слід стягнути з Вищого професійного училища №29 на користь держави 640 грн. судового збору за вимогу немайнового характеру скасування наказу і поновлення на роботі, а також із Вищого професійного училища №29 на користь держави 640 грн. судового збору за вимогу майнового характеру стягнення середнього заробітку.

Керуючись ст. ст. 40, 148 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 14, 15, 60, 88, 212, 213-215, 217, 218, п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 до Вищого професійного училища №29 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Скасувати наказ директора Вищого професійного училища №29 смт.Володимирець, №28-к від 14 червня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади викладача за ст.38 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді викладача Вищого професійного училища №29 смт.Володимирець з 15.06.2017 року.

Стягнути з Вищого професійного училища №29 смт.Володимирець, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 37701 (тридцять сім тисяч сімсот одна грн.) 28 коп., без урахуванням податків, які підлягають стягненню.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді викладача Вищого професійного училища №29 смт.Володимирець та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 7540 (сім тисяч пятсот сорок грн.) 25 коп.

Стягнути з Вищого професійного училища №29 смт.Володимирець, на користь держави судовий збір у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят грн.).

Вступна та резолютивна частина рішення складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 06 листопада 2017 року. Рішення у повному обсязі виготовлено 10 листопада 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.В.Закревський