Провадження №2/521/1789/17
09 березня 2017 року місто Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Леонова О.С.,
при секретарі - Малиш О.Л.,
представника позивача ОСОБА_2
представника третьої особи ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 за участю третьої Територіального відділу служби у справах дітей Малиновського району м. Одеси про визначення місця проживання дитини, -
24.11.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, зареєстрованому 25.09.2009 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №744. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28.09.2012 року шлюб між ними було розірвано.
Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, з вересня 2012 року більшу частину свого часу проживає з позивачем, а з серпня 2015 року проживає з ним постійно.
На теперішній час у нього з відповідачем виник спір щодо визначення місця проживання їх спільної дитини - ОСОБА_5, який вирішити у позасудовому порядку є неможливим.
З метою встановлення особистого бажання ОСОБА_5 щодо визначення місця її проживання 23.09.2016 року Малиновським територіальним відділом служби у справах дітей Одеської міської ради було проведено бесіду з дитиною, відповідно до якої ОСОБА_5 виявила бажання проживати разом з батьком.
Позивач має достатній рівень грошового забезпечення, що дає йому можливість забезпечувати належний рівень життя дитини. Разом з цим на сьогоднішній день відповідач не має можливості забезпечити дитині прожитковий мінімум на дитину, встановлений чинним законодавством України.
Згідно висновків спеціаліста по психологічному дослідженню дитини від 24.07.2014 та 19.09.2014 показник інтелектуального розвитку дитини по тесту Гудінаф Хариса відповідає нижнім границям вікової межі. Саме це означає, що мати за суб'єктивних та об'єктивних обставин не займалась всебічним розвитком дитини. Таке відношення до дитини негативно відображається на її психологічному стані.
Відповідно до психологічної характеристики дитини за 2016 рік за два роки наполегливої роботи з дитиною отримано великий результат в її розвитку. Дитина пройшла підготовчий курс до школи, добре читає на українській та російській мові, пройшла програму англійської мови, пише печатними буквами, справляється з логічними завданнями, має уявлення про основні поняття про навколишній світ, як того потребує програма.
Крім того, ОСОБА_5 відвідує Одеську загальноосвітню школу №20 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради (1-А клас), має сталий родинний та дружній зв'язок з ним та його батьками, а також дружній зв'язок з учнями її класу. Зміна теперішнього місця проживання дитини може призвести до руйнування родинних стосунків між ними, та призвести до негативних наслідків у психіці дитини.
Просить суд визначити місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, квартиру по АДРЕСА_1, разом з батьком ОСОБА_1 до 01.09.2017 року.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позов та просив суд його задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.
Представника третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував, щодо задоволення позовних вимог.
Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
У відповідності до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідност.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
За ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Принцип ст.6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28.09.2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Як вбачається з висновку спеціаліста по психологічному дослідженню дитини від 24.07.2014 та 19.09.2014 року, показник інтелектуального розвитку дитини по тесту Гудінаф Хариса відповідає нижнім границям вікової межі (а.с. 10-13).

Відповідно до психологічної характеристики дитини за 2016 рік за два роки наполегливої роботи з дитиною отримано великий результат в її розвитку. Дитина пройшла підготовчий курс до школи, добре читає на українській та російській мові, пройшла програму англійської мови, пише печатними буквами, справляється з логічними завданнями, має уявлення про основні поняття про навколишній мир, як того потребує програма (а.с. 14).

Як вбачається з довідки (з місця проживання про склад родини та реєстрацію) дитина - ОСОБА_5, 2010 року народження зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.8, 15).

Згідно акту обстеження умов проживання від 23.09.2016 року, затвердженого начальником служби у справах дітей Одеської міської ради Дамаскіною І.В., для виховання та розвитку дитини створені наступні умови: відведена окрема кімната, має власне ліжко, створене робоче місце для навчання (а.с.17).

Згідно довідки з Одеської загальноосвітньої шкоди № 20 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради № 849 від 23.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_5 навчається в 1-А класі в Одеській загальноосвітній школі №20 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області.

23.09.2016 року з дитиною ОСОБА_5 було проведено бесіду представником служби у справах дітей Одеської міської ради та складено протокол, з якого вбачається, що дитина бажає проживати в м. Одесі з батьком та бабусею, до матері в с. Троїцьке їхати не бажає, оскільки мати її тягала за волосся (а.с.18)

07.03.2017 року за № Б-01/3 Одеським міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді складено Характеристику психо - емоційного стану ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., з якої вбачається, що мати у телефонній розмові не виявила бажання приїхати до Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді у Малиновському районі, але в телефонній розмові розповіла, що заперечує, щоб дитина жила з батьком і вважає доцільним, щоб Ангелина проживала з нею. Спеціалістом було надано рекомендації про продовження психологічної роботи з батьком та матір'ю для подолання психотравмуючих обставин.

Як вбачається з письмових пояснень сусідів позивача ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дитина дуже прив'язана к батьку та бабусі, з якими проживає, має дуже гармонійні стосунки з ними. Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазначили, що в грудні 2015 року та квітні 2016 року мали місце інциденти з боку матері дитини, яка намагалася викрасти дитину.

Також КП ЖКС «Черьомушки» було складено акти від 11.08.2016 року та 10.12.2016 року, де зазначено, що ОСОБА_5 постійно проживає спільно зі своїм батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_2, більше двох років приблизно з травня 2014 року. Родина веде спільний побут, умови проживанні добрі, будь-яких правопорушень членами родини не вчинено, громадський порядок не порушується, родина характеризується позитивно, дитина відвідувала дошкільний заклад, а зараз шкільний.

Крім того, в судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_12, який пояснив, що ОСОБА_5 постійно проживає спільно зі своїм батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_2, більше двох років приблизно з травня 2014 року. ОСОБА_4 за цей період приїжджала до дитини декілька разів. Останнього разу ОСОБА_4 хотіла забрати дитину без її волі та без відома батька ОСОБА_1 і відвести до с. Троїцьке, однак ОСОБА_5 не схотіла їхати з матір'ю. В наслідок чого мати силою змушувала ОСОБА_5 сісти до машини, однак тільки завдяки небайдужим людям, які прийшли на допомогу дитині, вдалось запобігти вивезенню дитини в невідомому напрямку.

Думка малолітньої дитини з приводу позовних вимог в судовому засіданні не з'ясовувалася, через її малолітній вік та з метою запобігання негативного впливу на психічне та фізичне здоров'я.

Як вбачається з висновку № 0105/01 -20 від 13.01.2017 року орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради року вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_1 до кінця навчального року.

Таким чином, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_1 до 01.09.2017 року.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 за участю третьої Територіального відділу служби у справах дітей Малиновського району м. Одеси про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_1, до 01.09.2017 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, позивачем в загальному порядку, тобто рішення суду позивачем може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: