АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року про закриття провадження за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька,

Справа №759/16001/15-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/76/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у жовтні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визначення способу участі у вихованні сина.

У листопаді 2015 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_6, виключення запису про ОСОБА_3, як про батька дитини ОСОБА_6, з актового запису №4550 від 29 листопада 2011 року про народження сина, здійсненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, стягнення з ОСОБА_3 аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини щомісячного доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 1 липня 2014 року та до повноліття дитини.

У грудні 2015 року відповідач подала заяву про зміну позовних вимог та, крім заявлених раніше вимог, додатково просила надати дозвіл на оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон або проїзного документу для дитини - малолітнього ОСОБА_6, без згоди ОСОБА_3 та надати дозвіл на виїзд з України до країн Європейського Союзу малолітньому ОСОБА_6 в супроводі матері або інших осіб, уповноважених нею, без згоди та супроводу батька. Також позивач у цій заяві просила суд видалити із зустрічної позовної заяви вимоги про стягнення з ОСОБА_3 аліментів.

Ухвалою суду від 14 листопада 2016 року провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька закрито.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою зазначені позовні вимоги залишити без розгляду.

Представник відповідача посилається на порушення судом норм процесуального

- 2 -

права, так як він не відмовлявся від позовних вимог, а звертав увагу суду, що позовні вимоги, заявлені відповідачем, є суперечливими і не можуть розглядатися у одному провадженні, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та виключення відомостей з актового запису повинні бути залишені без розгляду.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_7, які просили залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відмовився від позовних вимог про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька.

Проте, вказаний висновок суду суперечить наявним матеріалам справи, технічному запису судового засідання та не ґрунтується на нормах процесуального права.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Частинами 1 та 2 статті 44 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Згідно частин 1 та 2 статті 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

З журналу судового засідання від 14 листопада 2016р. та технічного запису судового засідання встановлено, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не відмовлявся від позовних вимог про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька, а зазначив, що він їх не підтримує, так як вони суперечать вимогам про надання дозволу на оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон або проїзного документу для дитини - малолітнього ОСОБА_6, без згоди ОСОБА_3, та надати дозвіл на виїзд з України до країн Європейського Союзу малолітньому ОСОБА_6 в супроводі матері або інших осіб, уповноважених нею, без згоди та супроводу батька.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що «відмова від позову» та «не підтримання позовних вимог» не є тотожними поняттями, а діючий Цивільний процесуальний Кодекс України не передбачає права суду закрити провадження у справі у разі не підтримання позивачем або його уповноваженим представником своїх позовних вимог.

Також з журналу судового засідання від 14 листопада 2016р. та технічного запису судового засідання встановлено, що суд у порушення вимог ч. 2 ст. 174 ЦПК України не роз'яснив сторонам наслідки процесуальної дії та не звернув увагу на твердження представника ОСОБА_1 про те, що він не відмовляється від позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для закриття провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 про позбавлення

- 3 -

ОСОБА_3 батьківських прав та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що статтею 31 ЦПК України не передбачено право позивача «видалити» із позовної заяви, прийнятої судом до розгляду, позовні вимоги, так як вказана норма процесуального права передбачає право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, до початку розгляду судом справи по суті змінити предмет або підставу позову, а статтею 207 ЦПК України визначено право позивача подати заяву про залишення позову без розгляду.

Таким чином, прийнявши заяву ОСОБА_1 про зміну позовних вимог, в якій позивач просить суд видалити з позовних вимог зустрічної позовної заяви вимоги про стягнення з ОСОБА_3 аліментів, суд першої інстанції у порушення положень ст. 10 ЦПК України не роз'яснив ОСОБА_1 її права, як позивача, визначені чинним Цивільним процесуальним Кодексом України, та не прийняв відповідного процесуального рішення стосовно вказаних позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 14 листопада 2016р. про закриття провадження за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька, постановлена судом з порушенням норм процесуального права та з порушенням порядку, встановленого для вирішення цього питання, тому підлягає скасуванню, а справа в цій частині підлягає передачі суду першої інстанції на новий розгляд.

При цьому, вимоги апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про прийняття апеляційним судом нової ухвали про залишення зазначених позовних вимог без розгляду, не ґрунтуються на нормах процесуального права, так як такої заяви ні ОСОБА_1, ні її представник суду першої інстанції не подавали.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року скасувати, справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька направити до Святошинського районного суду м. Києва на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: