Номер провадження: 22-ц/785/1599/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Станкевича В.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2016 року про задоволення подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, стягнення неустойки по заборгованості по аліментам,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2016 року подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт громадянина України серії КЕ 004287, виданий 04.07.1995 року Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області) за межі України без вилучення паспортного документа - до виконання зобов'язань за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2014 року по справі №522/16777/14 та рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2014 року по справі №522/7865/14-ц.

Копію ухвали направлено для виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2016 року та ухвалити нову, якою у задоволенні подання Приморського відділу ДВС ОМУЮ відмовити повністю.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено щона примусовому виконанні Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувають виконавчі листи: №522/16777/14, виданий 21 січня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., починаючи з 01 грудня 2014 року до повноліття дитини, до 03 травня 2019 року; та №520/7865/14-ц, виданого 23 лютого 2015 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткових витрат на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 06 жовтня 2014 року і до змін матеріального становища платника (а.с.71,72).

28 січня 2015 року та 26 лютого 2015 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.69-70).

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження боржник має заборгованість станом на 01 квітня 2015 року, яка становить 14074,83 грн. (а.с.64, 65, 66)

У звязку з чим 22.05.2015 року державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_5 звернулась до суду з вказаним поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Вказане подання неодноразово розглядалось судом.

За час його розгляду збільшився розмір заборгованості по аліментам, зокрема:

-станом на 01.04.2015 року (а.с.64-66): заборгованість ОСОБА_2 за рішення суду від 18.11.2014 року (справа №522/16777/14-ц) склала по сплаті аліментів на утримання доньки - 2050, 00 грн.; по сплаті неустойки 2415, 00 грн.; заборгованість ОСОБА_2 за рішенням суду від 25.09.2014 року (справа №520/7865/14-ц) по сплаті додаткових витрат на утримання доньки склала 2905, 00 грн. та 6704, 83 грн. Загальна сума заборгованості склала 14074,83 грн..

-станом на 01.06.2016 року (а.с.170-173): заборгованість ОСОБА_2 за рішення суду від 18.11.2014 року (справа №522/16777/14-ц) по сплаті аліментів на утримання доньки становить 8440, 00 грн.; по сплаті неустойки 1 415, 00 грн.; заборгованість ОСОБА_2 за рішенням суду від 25.09.2014 року (справа №520/7865/14-ц) по сплаті додаткових витрат на утримання доньки склала 9905, 00 грн. та 6704, 83 грн.

-станом на 14.11.2016 року у ОСОБА_2 залишилась не погашена заборгованість по сплаті неустойки у розмірі 2415, 00 грн., по сплаті аліментів за період з 28.07.2016 року по 14.11.2016 року 11 792, 20 грн. (за виконанням рішення суду від 18.11.2014 року (справа №522/16777/14-ц); заборгованість ОСОБА_2 за рішенням суду від 25.09.2014 року (справа №520/7865/14-ц) по сплаті додаткових витрат на утримання доньки склала 10588, 30 грн. та 6704, 83 грн.

Отже, станом на 14.11.2016 року загальна сума заборгованості за вказаними виконавчими листами склала 31 500, 33 грн.

Відповідно квитанцій, наявних у матеріалах справи, вбачається, що боржник нерегулярно сплачував кошти та не у повному розмірі, присуджених судами, зокрема 10.02.2015 року ОСОБА_2 виплатив 400 грн., 10.03.2015 року 400 грн., 08.04.2015 року 410 грн., 05.05.2015 року 450 грн.; з червня по жовтень 2015 року по 400 грн., за листопад грудень 2015 року по 200 грн., у січні 2016 року 300 грн., лютому 2016 року 200 грн., березень 2016 року 300 грн., квітень та травень 2016 року по 200 грн.

Крім цього, в відділі ДВС знаходиться ще один виконавчий лист №522/12837/15-ц, виданий 30.06.2016 року Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пені за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2014 року по 23 червня 2015 року включно у розмірі 4277, 10 грн., яка також станом на 01.11.2016 року не сплачена боржником.

Згідно відповіді Одеського обласного центру зайнятості від 06.01.2016 року №40/33/10 (а.с.152), ОСОБА_2 в період з 2001 року по теперішній час на обліку в центрах зайнятості Одеської області в якості безробітного не перебував, допомоги по безробіттю не отримував.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.03.2016 року (а.с.180) відомості щодо нерухомого майна, зареєстрованого за ОСОБА_2, відсутні.

Згідно відповіді ДПС України № від 18.03.2016 року (а.с.183) за боржником рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, не числиться. Згідно відповіді ДПС України № від 18.03.2016 року відсутні відомості щодо сум доходу, нарахованого ОСОБА_2, та сум отриманого з них податку.

Згідно відповіді № від 17.03.2016 року на запит до Пенсійного фонду України (а.с.183), інформації про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, відносно ОСОБА_2 не знайдено.

Держаним виконавцем ОСОБА_5 неодноразово (09.06.2015 року, 24.03.2016 року) здійснювався розшук боржника за адресою його проживання, про що складено відповідні акти (а.с.185-186).

Згідно довідки Іллічівської філії ДП «Адміністрація морських портів України від 15.03.2016 року №165/15-032-860, 13 травня 2009 року на імя ОСОБА_2 було оформлено посвідчення особи моряка АВ 409792 строком на пять років. Строк дії якого продовжено до 21.01.2019 року капітаном Одеського морського порту.

Згідно листа ПП «СТАФФ ЦЕНТР» вих.. №4 від 16.03.2016 року (а.с.174), ОСОБА_2 були надані послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном до іноземного судновласника на посаду матрос-буфетник. Орієнтований термін контракту складає з 11.12.2015р. терміном на 6 місяців (+/- 2 місяці), базова заробітна плата складає суму у розмірі 482 дол. США.

У відповідності до листа Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України вих.. №15081/15 від 15.12.2015 року (а.с.153), ОСОБА_2, починаючи з 2011 року по кінець 2015 року, приблизно кожні 4-6 місяців перетинав кордон України, зокрема, останній виїзд був 12.12.2015 року, що спростовує пояснення боржника про те, що він не виїжджав за межі України. З довідок державного виконавця також вбачається що в період його виїзду за межі кордону України він не сплачував присуджені судом аліменти. Боржник є працездатною людиною.

Відповідно довідки №207 від 15.11.2016 року, виданої ДВНЗ «Одеський коледж економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу», боржник з 06.09.2016 року по теперішній час працює в вказаному ДВНЗ на посаді слюсаря, проте, розмір заробітку не вказано.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно зі п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконання зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязання заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Враховуючи встановлені обставини справи та наведені норми права, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення подання державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги про те, що подання державного виконавця розглянуто судом без виклику державного виконавця, що являється порушенням, є неспроможними, оскільки справа розглянута відповідно до вимог ст.169 ЦПК України за згодою осіб, які брали участь у справі, за наявності належного сповіщення державного виконавця та з урахуванням клопотання начальника відділу Приморського відділу ДВС м.Одеси про розгляд цього питання без присутності представника відділу ДВС.

Крім того, дане питання вже двічі розглядалось судом першої інстанції та переглядалось двічі судом апеляційної інстанції.

Тому, з урахуванням зазначених обставин, того факту, що дитина, на яку стягуються з боржника аліменти є інвалідом підгрупи А, тяжко хвора на ДЦП, мікроцефалію, епілепсію та потребує значних матеріальних затрат для підтримки життєдіяльності, з метою недопущення необґрунтованої затримки виконання обовязкового рішення, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції без його участі.

Інші обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 307, ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційній суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Апеляційній суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу суду без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі наведеного, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, отже, ухвала суду першої інстанції є справедливою, законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2016 року про задоволення подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, стягнення неустойки по заборгованості по аліментам залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення .

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

ОСОБА_6