Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Федченко В.М., за участю секретаря судового засідання Джурко Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою відшкодування,
У грудні 2014 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою відшкодування.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2014 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою відшкодування на підставі ст. 121 ЦПК України повернуто позивачу.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року скасовано та передано питання, щодо відкриття провадження у справі до того ж суду.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2015 року позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат залишено без руху.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2015 року вище вказану позовну заяву на підставі ст. 121 ЦПК України повернуто заявнику.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2015 року скасовано та передано питання на новий розгляд.
24.03.2016 року в порядку автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Федченко В.М., який ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2016 року відкрив провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 24.09.2011 року у м. Дніпропетровську з вини ОСОБА_1 (далі - Відповідач), який керував автомобілем НОМЕР_1, була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті вище зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, який належить ОСОБА_3. Розмір завданих збитків автомобілю НОМЕР_2 внаслідок вказаної ДТП складає 8899,20 грн. Також, позивач поніс додаткові витрати у розмірі 671,96 грн. на збір документів у справі. Відповідач на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. 10.11.2011 року ОСОБА_3 скориставшись своїм правом передбаченим Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", подала відповідну заяву з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану ОСОБА_1 Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. У зв'язку з настанням події, передбаченої ст. 41 п.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач 16 грудня 2011 року здійснив виплату відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 7416,00 грн. Позивач також зазначає, що витратив також 671,96 грн. на збір документів у справі. Таким чином, Моторне (транспортне) страхове бюро України виконало покладений на нього законом обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
У зв'язку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути на їх користь грошові кошти у розмірі понесених витрат у сумі 8087,96 грн., та судового збору.
Представник позивача, в судове засідання не зявився, письмово просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах.
Так, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 24.09.2011 року приблизно о 13 год. 20 хв. водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_3, рухаючись по вул. Тітова в м. Дніпропетровську, в районі електроопори №482, перед початком та зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, яким керував водій ОСОБА_2, на підставі нотаріальної довіреності від 23.05.2009 року, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Автомобіль Chevrolet Aveo, д/н НОМЕР_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_3 (а.с.45).
Вказана дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини ОСОБА_1, що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2011 року (а.с.64).
Таким чином, відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України, вина ОСОБА_1П встановлена та не підлягає додатковому доказуванню.
Судом також встановлено, що внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль НОМЕР_4, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ВЕ/7018898, укладеного із страховою компанією "ВАТ СК ОСОБА_4» (а.с.44).
Із матеріалів справи вбачається, що 10.11.2011 року ОСОБА_3 скориставшись своїм правом передбаченим законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", подала відповідну заяву, як того вимагає ст.35 п.35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану ОСОБА_1 (а.с. 42), при цьому останній на день вчинення дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до заключення автотовародчого дослідждення № Еф-017/11 від 15.10.2011 року складеного оцінювачем ОСОБА_4 вартість матеріального збитку завданого автомобілю Chevrolet Aveo складає 8899,20 грн. (а.с.47-63).
У зв'язку з настанням події, передбаченої ст.41 п.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України згідно наказу № 3430 від 15.12.2011 року здійснило виплату ОСОБА_3 у розмірі 7416,00 грн. (а.с.68).
Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), Моторне (транспортне) страхове бюро України, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Як визначено п. 38.2 ст. 38 вказаного Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Згідно до положень ст.ст. 1187, 1188 ЦК України та роз'яснень , що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 (зі змінами) „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Таким чином, до позивача, як до особи, що відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, перейшло в межах фактичних витрат право вимоги, у відповідності із зазначеними нормами матеріального закону.
Таким чином, зважаючи на всі обставини, що встановлені судом, вимоги позивача про стягнення з відповідача фактично сплаченої суми заподіяної шкоди є такими, що підлягають до задоволення в частині стягнення із відповідача фактичного виплаченого грошового відшкодування у розмірі 7416,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1363 від 01 квітня 2011 року (а.с.67).
Також судом встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України понесло витрати на збір документів по справі, огляду пошкодженого транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням № 5247 від 01 грудня 2011 року (а.с.39). Однак суд не знаходить правових підстав для стягнення із відповідача вказаних грошових коштів. За правилами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи лише у розмірі виплаченого відшкодування.
Таким чином суд приходить до висновку про те, що позивач, отримав право регресу до відповідача лише в межах розміру виплаченого відшкодування. Окрім цього, за загальним правилом, страхове відшкодування не може перевищувати розміру реальних збитків, інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Як вбачається із матеріалів справи, послуги з огляду пошкодженого транспортного засобу тощо не є прямими збитками, а отже не можуть бути стягнуті в порядку регресу. З огляду на наведене, в задоволені позову в цій частині слід відмовити з-за необґрунтованості позовних вимог.
Також, згідно із ст. 88 ЦПК України, на користь позивача з ОСОБА_1, підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог документально підтверджені та понесені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 243, 60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2 7 Закону України "Про страхування", ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 993,1166, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст.10, 11,15,57-60, 66, 80, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -
1. Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу -задовольнити частково.
3. В решті позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Суддя: В.М. Федченко