АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/8274/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/272/К/17 Попов В.В.
Категорія - 43 ( І ) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.,

за участю секретаря: Чубіної А.В.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні, вселення та визнання порядку користування квартирою, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло сервіс-КР», служба у справах дітей Виконавчого комітету Сакса ганської районної у місті ради,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулись з позовом до ОСОБА_7 з позовом про усунення перешкод у користуванні, вселення та визнання порядку користування квартирою, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло сервіс-КР», служба у справах дітей Виконавчого комітету Сакса ганської районної у місті ради.

Позовну заяву позивачі обґрунтовували тим, що між ними та відповідачем сформувалися неприязні відносини, відповідач змінив замки на вхідних дверях квартири та не пускає їх до неї, хоча згідно відповідного судового рішення суду вони мають право користуватись цією квартирою.

В уточненому позові позивачі просили усунути їм перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, в якій вони зареєстровані, вселити їх в цю квартиру та визначити порядок користування цією квартирою, виділивши їм у користування кімнати розміром 9,3 кв.м. та 12,4 кв.м. із лоджією, а відповідачу кімнату розміром 16,9 кв.м. із лоджією, залишивши у спільному користуванні кухню, коридор, санвузол та ванну кімнату.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2016 року позов задоволено.

Вирішено усунути перешкоди ОСОБА_4, ОСОБА_6 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_4, ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., виділивши у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відповідно кімнати розміром 9,3 кв.м. та 12, 4 кв.м. із лоджією, а ОСОБА_2 - кімнату розміром 16,9 кв.м. із лоджією, залишивши у спільному користуванні кухню, коридор, санвузол та ванну кімнату.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_6 243 грн. 60 коп. у рахунок понесених судових витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Вважає, що судом першої інстанції неповно досліджені обставини справи, не враховано, що між ним та позивачами склалися неприязні відносини, не враховано, що позивач та її чоловік мають шкідливі звички та зловживають алкогольними напоями, крім того ОСОБА_6 перебуває на обліку як наркозалежний, що унеможливлює їх проживання у спірній квартирі разом із неповнолітнім сином відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, який хворіє на легеневі захворювання.

Зазначає, що позивач говорить неправду вказуючи на те, що вона лише з 2014 року не мешкала в спірній квартирі, оскільки, понад 17 років, вона без поважних причин не проживали в спірній квартирі, з'являлась на дні народження матері, та інші свята, іноді ночувала, крім того не сплачувала комунальні послуги.

Крім того твердження ОСОБА_4 про те, що вона є відповідальним наймачем спірної квартири є безпідставними.

Також відповідач зауважує на тому, що результати оцінки доказів, що відображені в рішенні, не відповідають результатам рішення, в якому міститься вступна та резолютивна частина.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі, відповідач та його малолітня дитина зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, між позивачами та відповідачем існують стійкі неприязні відносини, разом з відповідачем без реєстрації проживає його дружина без згоди на то позивачів, відповідач перешкоджає позивачам проживати в квартирі, однак такі мають право користуватись спірною квартирою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивачів суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі) що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача та ї діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користуватися жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як встановлено матеріалами справи, позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 відповідач ОСОБА_7 та його малолітня дитина зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін у судовому засіданні, які прийняті ними без заперечень, а також рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.08.2015 року, яке набрало законної сили (а.с.42,45).

У зв'язку із тим, що між позивачами та відповідачем існують стійкі неприязні відносини, відповідач перешкоджає позивачам проживати в квартирі, однак позивачі мають право користуватись спірною квартирою, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачів про їх вселення до спірної квартири на підставі ст.ст. 9,64,65,156 ЖК Української РСР.

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність визначення порядку користування спірною квартирою.

Так, відповідно до ч.1 ст.104 ЖК України, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладання з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає ст.63 цього Кодексу.

При вирішенні питання про зміну договору найму житлового приміщення суд повинен з'ясувати, чи можливо з урахування санітарних і технічних умов укласти два договори найму, чи не призведе зміна договору найму до штучного погіршення житлових умов і чи не спричинить необхідності взяття громадянина на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що в силу ст. 104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

Правила ч. 2 ст. 50 ЖК України про те, що при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими дев'яти років, крім подружжя, та відповідні положення підпункту 7 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою РМ України №470 від 11.12.1984 року, можуть бути підставою для відмови у позові члена сім'ї наймача про укладення з ним окремого договору найму (ст. 104 ЖК України) в тому разі, коли поділ жилого приміщення за цим позовом призвів би до спільного проживання зазначених осіб різної статі.

Належність членів сім'ї наймача жилого приміщення до осіб, які потребують поліпшення житлових умов, є перешкодою для задоволення судом позову про поділ цього приміщення в тому разі, коли необхідність у постановці когось із них на облік для поліпшення житлових умов виникне в результаті виділу позивачеві ізольованого жилого приміщення, а до цього підстав для постановки на квартирний облік не було.

Приписами ч. 2 ст. 63 ЖК України визначено, що не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (ч. 1 ст. 48 ЖК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі,але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.

Відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою РМ України №470 від 11.12.1984 року, розмір жилого приміщення, що надається за договором найму державного житлового фонду надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті.

Рішенням Криворізької міської ради № 307 від 24.12.1990 року визначено рівень житлової площі в м. Кривому Розі на одну особу - 8,4 кв.м.

Таким чином, встановивши те, що всі кімнати у спірній квартирі є ізольованими та за розміром не менше від встановленого для надання одній особі, що порядок користування спірною квартирою, запропонований позивачами не обмежить право користування відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позву в частині визнання порядку користування спірною квартирою.

Доводи апеляційної скарги про те, що між ним та позивачами склалися неприязні відносини, не враховано, що позивач та її чоловік мають шкідливі звички та зловживають алкогольними напоями, крім того ОСОБА_6 перебуває на обліку як наркозалежний, що унеможливлює їх проживання у спірній квартирі разом із неповнолітнім сином відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, який хворіє на легеневі захворювання не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивачів, оскільки ст. 9 ЖК України та ст. 47 Конституції України передбачено, що кожному гарантовано право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач говорить неправду вказуючи на те, що вона лише з 2014 року не мешкала в спірній квартирі, оскільки, понад 17 років, вона без поважних причин не проживали в спірній квартирі, з'являлась на дні народження матері, та інші свята, іноді ночувала, крім того не сплачувала комунальні послуги не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки вказаним доводам вже було надано правову оцінку в рішенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.08.2015 року, яке набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги про те, що твердження ОСОБА_4 про те, що вона є відповідальним наймачем спірної квартири є безпідставними колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не мають правового значення при вирішенні даного спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що результати оцінки доказів, що відображені в рішенні, не відповідають результатам рішення, в якому міститься вступна та резолютивна частина колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки оцінка доказів, викладених в описовій частині рішення суду відповідає його резолютивній частині.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: