АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/3234/17 22-ц/774/1936/К/17
Справа № 212/3234/17 Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1936/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 26 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 -ОСОБА_3, представника акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період тривалої роботи більше 15 років на посадах: гірника з повним робочим днем на підземних роботах шахти Більшовик, прохідника 4-го розряду на шахті Більшовик, прохідника 4-го та 5-го розрядів на шахті Октябрська ДП, ВАТ та ПАТ Кривбасзалізрудком , працював в умовах, які характеризувались перевищенням граничного допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, у зв'язку із чим, отримав професійне захворювання та втратив професійну працездатність у розмірі 40 %. Через професійне захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання, тому просить суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 640 000 грн. у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь моральну шкоду, в звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків - 24 000 грн., а також - на користь держави 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача вважає рішення таким, що порушує норми матеріального та процесуального права, тому ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача посилався на те, що факт спричинення моральної шкоди позивачем недоведений. Крім того, зазначив що відповідач не може нести відповідальність за шкоду, яка була заподіяна позивачу іншим підприємством. Також представник відповідача вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та є завищеним. Крім того, зазначив, що позивач при прийомі на роботу був обізнаний із впливом шкідливих факторів виробництва та усвідомлював можливість ушкодження здоров'я. Вважає, що обов'язок з відшкодування шкоди позивачу покладено на Фонд соціального страхування, а не на підприємство.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював з 25 вересня 2000 року по 30 травня 2001 року гірником з повним робочим днем на підземних роботах шахти Більшовик ДП Кривбасзалізрудком, з 31.05.2001 року по 01.01.2003 року прохідником четвертого розряду на шахті Більшовик, з 02.01.2003 року по 17.03.2016 року прохідником 4-го та 5-го розрядів на шахті Октябрська ДП, ВАТ та ПАТ Кривбасзалізрудком в шкідливих умовах праці, зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки серія УКР № 1563522. Звільнений за власним бажанням17.03.2016 р., у звязку з виходом на пенсію за віком (а.с. 7-9).

Рішенням лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 06.10.2016 р. № 1305, у позивача встановлені професійні захворювання з діагнозом: 1) Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. / пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст./ група В. Легенева недостатність другого ст. 2) Радикулопатія поперекова-крижова з помірними статико-динамічними порушеннями хребта та больовим синдромом, з нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів / ПФ першого ст. /. 3) Вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії локальної вібрації з вегетативно-сенсорною полінейропатією, дв. плечолопатковим періартрозом. ПФ першого-другого ст., остеоартрозом ліктьових суглобів / ПФ першого ст. /, деф. артрозом дрібних суглобів кистей (а.с. 22).

Професійне захворювання було встановлене на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 06.04.2016 року виданої в.о. головного державного санітарного лікаря м. Кривого Рогу де вказано, що позивач за період роботи з 25.09.2000 року працював прохідником з повним робочим днем на підземних роботах, підземним гірником на шахтах "Большовик" та "Октябрська" ВАТ "Кривбасзалізрудком", (правонаступник якого є ПАТ "Кривбасзалізрудком"), за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем виробничого шуму - до 3 класу 3 ступеня шкідливості, за рівнем виробничої локальної вібрації при роботі з ручним буровим устаткуванням - до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с. 15-18).

Згідно п. 16 Акта розслідування хронічного професійного захворювання від 24.11.2016 р., позивач працюючи на шахті «Більшовик» та на шахті «Октябрьська» ДП, ВАТ та ПАТ Кривбасзалізрудком прохідником, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, ОСОБА_2 виконував весь комплекс робіт щодо проходки підземних гірничих виробіток за допомогою бурових установок та перфораторів. Через недосконалість технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та пилоподавлення, а також режимів експлуатації та конструктивних недоліків гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони та підвищених рівнів локальної вібрації. Крім того, у підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 06.10.2016 р. № 1305, підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 25.09.2000 р. 30.05.2001 р. гірник з повним робочим днем на підземних роботах шахти «Більшовик» ДП «Кривбасзалізрудком» (а.с.12-13).

Згідно п.17 акта причинами виникнення професійного захворювання у позивача стало перевищення гранично допустимого рівня вібрації, запиленості переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, важкість праці, вимушена незручна похила робоча поза (а.с.13).

Відповідно до п.19 акту встановлено, що враховуючи роботу позивача впродовж 15 років 5 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійних захворювань, встановити неможливо (а.с. 14).

Висновком МСЕК від 07.02.2017 р. позивачу первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності (з них 15% - вібраційна хвороба, 15% - радикулопатія та 10% - ХОЗЛ) без встановлення групи інвалідності з 30 січня 2017р., з переоглядом 01 січня 2018р. (а.с. 19).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, 173 КЗпП України, ст. 4, 13 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з того що при виконанні трудових обовязків позивачу була заподіяна моральна шкода професійним захворюванням, винним у отриманні якої є відповідач.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоровя від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12, і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «Є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України(для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_2 права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання.

Тому посилання представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» в апеляційній скарзі на те, що обовязок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоровя, зокрема на медикаментозне лікування, покладено на Фонд соціального страхування, а не на підприємство, не ґрунтуються на законі та відхиляються колегією суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач з власної волі виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач не приховав важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, тобто протиправних дій відносно позивача не вчиняв, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, підтверджується матеріалами справи, а саме: актом від 24.11.2016 року (а.с.10-14), яким встановлено, що професійне захворювання виникло за обставин роботи в умовах важкої праці, вібрації та запиленості повітря робочої зони, рівень яких перевищував ГДК.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про порушення керівництвом підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, та наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється та наявність шкідливих умов праці є обєктивним явищем.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у звязку з отриманим професійним захворюванням встановлений. Так, позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, був змушена пройти курс лікування та потребує його продовження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлена нормальних життєвих звязків, у звязку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання впливають його життєву активність і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди висновками відповідних медичних установ, колегія суддів відхиляє, так як матеріали справи містять докази щодо спричинення позивачеві ОСОБА_2 в результаті ушкодження здоровя, моральної шкоди.

Також безпідставними є посилання відповідача ПАТ "Кривбасзалізрудком" щодо відшкодування моральної шкоди іншим підприємством, де позивач також працював, оскільки факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_2 у зв'язку з його професійними захворюваннями внаслідок праці на підприємстві ПАТ "Кривбасзалізрудком" встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд не врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає за необхідне змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивача з 24 000 грн. до 20000грн. В іншій частині рішення суду повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 серпня 2017 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_2 , зменшивши цей розмір з 24 000 грн. до 20000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: