Справа № 715/779/16-ц
Провадження № 2/715/18/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Цуренка В.А.

секретар судового засідання Оршевська С.М.

за участю представників відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Глибока в залі суду справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 15 травня 2008 року між ним і відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № CVI0AE000088976. Згідно умов даного договору ОСОБА_3 було надано кредит в розмірі 14311,48 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язання за Договором № CVI0AE000088976 між ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_4. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки згідно графіку погашення кредиту, однак свої зобов'язання належним чином не виконав. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанку» заборгованість в розмірі 87 978,73 дол. США та судові витрати.

28 серпня 2017 року ПАТ КБ «Приват Банк» подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 54 198,21 дол. США та судові витрати.

ОСОБА_4 направив до суду зустрічну позовну заяву, в якій посилається на те, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 договору кредиту № CVI0AE000088976 від 15.05.2008року, останній отримав кредит у сумі 14311,45 дол. США. Вважає, що вимога ПАТ КБ "ПриватБанк", що пред'явлена до нього, як до поручителя по кредитному договору № CVI0AE000088976 від 15.05.2008 року є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки ним 15.05.2008 року не укладався з ПАТ "ПриватБанк" договір поруки № CVI0AE000088976, він не погоджував з банком істотні умови договору, його внутрішня воля не була направлена на укладання цього правочину, та він не підписував даний договір. Підпис у п. 19.2 договору поруки № CVI0AE000088976 від 15.05.2008 року виконано невідомою йому особою та не належить ОСОБА_4 Тому просить суд визнати недійсним договір поруки № CVI0AE000088976 від 15.05.2008 року, укладений між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приват Банк" та ОСОБА_4, стягнути на його користь судові витрати.

В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, проте від позивача надійшла заява, згідно вони змінені позовні вимоги первісного позову підтримують повністю і просять їх задовольнити, а зустрічні позовні вимоги не визнають і просять суд відмовити у їх задоволенні, а справу розглянути у відсутності їх представника.

В судовому засіданні представники відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змінені вимоги первісного позову не визнали, зміненні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили суд у задоволенні змінених первісних позовних вимог відмовити, посилаючись на її не обґрунтованість, а зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Вислухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що змінені позовні вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги зустрічної позовної заяви також підлягають частковому задоволенню.

Так, із кредитного договору № CVI0AE000088976 вбачається, що ОСОБА_3 було надано кредит в розмірі 14311,48 дол. США. Сторони в договорі погодили збільшений строк позовної давності тривалістю в 5 років.

В забезпечення виконання зобов'язання за Договором № CVI0AE000088976 між ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_4.

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 535-К від 04.04.2017 року підтверджується, що підпис від імені ОСОБА_4 в договорі поруки № CVI0AE000088976 від 15.05.2008 року - виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Перевіряючи доводи заявника в частині застосування норм закону щодо позовної давності, суд виходять із такого.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно розрахунку заборгованості та виписки по транзитному рахунку № НОМЕР_3 вбачається, що останні погашення заборгованості за кредитним договором відповідача здійснював: 01.11.2013 р. в розмірі 3,99 дол. США, 25.01.2012 р. в розмірі - 41,47 дол. США, 09.12.2011 р. в розмірі - 24,93 дол. США, 07.12.2011 р. в розмірі - 1,01 дол. США, 12.10.2011 р. в розмірі - 1,08 дол. США, 26.09.2011 р. в розмірі - 50,38 дол. США, 09.09.2011 р. в розмірі- 41,73 дол. США.09.09.2011 р. в розмірі - 41,73 дол. США.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 14 числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У відповідності до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача ОСОБА_3, на 04.04.2016 року становить 29597,34 дол. США., яка складається з заборгованості: за кредитом - 15237,13 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 1619,46 доларів США, заборгованість по комісії 407,49 доларів США, заборгованість за пенею (з 04.04.2015р. по 04.04.2016 р.) - 12333,26 доларів США. Вказані розміри заборгованості виникли на підставі умов, передбачених кредитним договором і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Суд відхиляє доводи представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відбувались переривання такого строку шляхом вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання боргу, а саме відбувалось часткове погашення заборгованості, у дати та у розмірах, що зазначені вище.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги первісної позовної заяви частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні,

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги суд, вважає, що в частині позовних вимог до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», вони знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 535-К від 04.04.2017 року підпис від імені ОСОБА_4 в договорі поруки № CVI0AE000088976 від 15.05.2008 року - виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

В той же час, зустрічні позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки суд вважає, що позивачем належними і допустимими доказами не доведено, що ОСОБА_3 є належним відповідачем за жданими вимогами.

У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що судові витрати у справі слід розподілити відповідно до задоволених вимог.

На пiдставi викладеного, ст.ст. 15, 16, 203, 207, 215, 216, 526, 527, 530, 536, 549, 551, 553-555, 559, 610-612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 3-11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р I Ш И В:

Змінені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CVI0AE000088976 від 15 травня 2008 року в розмірі 29597 (двадцять дев'ять тисяч п'ятсот дев'яносто сім) доларів США, 34 центи на р/р № 3111, , а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 11920 (одинадцять тисяч дев'ятсот двадцять) гривень, 34 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір поруки № CVI0AE000088976 від 15 травня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_2, мешканця АДРЕСА_2.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 -відмовити.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» р/р № 3111, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 ІПН НОМЕР_2, мешканця АДРЕСА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) гривень, 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: