АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/1681/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Цимбал І.К.
справа №760/9521/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Мисливого Р.А., ТрамбовецькогоА.В.

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства Садівницький масив «Займище», третя особа - ОСОБА_5 про зобов»язання видати наказ про звільнення, надати копію наказу про звільнення, внести запису у трудову книжку, провести розрахунок при звільненні, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про зобов»язання видати наказ про звільнення з посади голови Ради СТ СМ «Займище» на день розгляду справи, надати копію наказу про звільнення, внести запису у трудову книжку про звільнення, провести розрахунок на день звільнення та сплатити належне грошове забезпечення з урахуванням заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 366419,48 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 24 вересня 2011 року на Конференції уповноважених Садівницьких товариств членів Садівницького масиву «Займище» прийнято рішення про обрання ОСОБА_1 на новий термін головою Ради, оформлене Протоколом №1.

Рішенням Конференції від 29 вересня 2012 року повноваження ОСОБА_1 достроково припинені, рішенням Ради від 20 жовтня 2012 року головою обрано ОСОБА_5; рішенням суду від 15 травня 2013 року рішення Ради від 20 жовтня 2012 року визнано недійсним та скасовано, рішення конференції від 29 вересня 2012 року залишено в силі, оскільки установлено, що наказ про звільнення не видавався, отже ОСОБА_1 не уважається звільненим.

Зазначає, що 25 травня 2013 року без вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 обрано виконуючим обов»язки голови Ради ОСОБА_5

14 березня 2015 року на засіданні членів Ради розглянута заява ОСОБА_1 про звільнення та прийнято рішення про його звільнення на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України, а також про звільнення ОСОБА_5 від виконання обов»язків.

ОСОБА_1 вказує, що внаслідок незаконного утримання ОСОБА_5 печатки та документів СТ СМ «Займище» він не може отримати наказ про звільнення, розрахунок при звільненні, запис у трудовій книжці не може бути проставлений.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви, посилається на помилковість висновків суду першої інстанції та невірне застосування норм матеріального права.

Посилається також на безпідставність стягнення з позивача на користь держави судового збору, вказуючи на вимоги п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Представники відповідача та третя особа проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, при цьому, суд керувався висновками рішення Конституційного Суду України №1-2/2010 від 12 січня 2010 року, ст.99 ЦК України, вказавши, що усунення члена виконавчого органу від виконання своїх обов»язків не є відстороненням працівника від роботи в розумінні ст.46 КЗпП України,

З матеріалів справи убачається та установлено судом, що 24 вересня 2011 року на Конференції уповноважених Садівницьких товариств членів Садівницького масиву «Займище» прийнято рішення, оформлене Протоколом №1, про обрання ОСОБА_1 на новий термін головою Ради.

Із змісту Статуту Садівничого масиву «Займище» убачається, що останнє створено за ініціативою двадцяти садівницьких товариств, є складовою частиною системи кооперації, найвищим органом управління є конференція уповноважених садівницьких товариств членів масиву (п.34). До повноважень конференції віднесено обрання членів Ради (п.36), які, в свою чергу, обирають голову (п.49). В період між конференціями її функції, як найвищого органу управління, виконує Рада (п.48).

Відповідно до Рішення Конференції від 29 вересня 2012 року постановлено про дострокове припинення повноважень ОСОБА_1 як голови Ради СМ «Займище».

Відповідно до ч.3 ст. 99 ЦК України в редакції, чинній на момент прийняття рішення Конференції від 29 вересня 2012 року, визначено, що члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов»язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов»язків.

Із рішення Апеляційного суду м.Києва від 15 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до СТ СМ «Займище» про визнання недійсними рішення конференції та рішення ради СТ СМ «Займище», поновлення на посаді голови Ради СТ СМ «Займище», убачається, що рішенням Ради від 20 жовтня 2012 року головою Ради обрано ОСОБА_5 Зазначене рішення Ради цим рішенням Апеляційного суду м.Києва визнано недійсним, у задоволенні вимог в частині визнання недійсним рішення Конференції від 29 вересня 2012 року, поновлення ОСОБА_1 на посаді голови ради садівничого товариства садівницького масиву «Займище» - відмовлено.

Зазначене дає підстави для висновку про те, що прийняття рішення про припинення повноважень ОСОБА_1 як голови Ради СМ «Займище» на підставі Рішення Конференції від 29 вересня 2012 року вказує на те, що з прийняттям такого рішення ОСОБА_1 втрачає повноваження голови Ради, але не свідчить при припинення трудових правовідносин в розумінні трудового законодавства

Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Особливості праці членів кооперативів та їх об'єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, фермерських господарств, працівників підприємств з іноземними інвестиціями визначаються законодавством та їх статутами. При цьому гарантії щодо зайнятості, охорони праці, праці жінок, молоді, інвалідів надаються в порядку, передбаченому законодавством про працю.

Стаття 3 КЗпП України регламентує, що окрім певних особливостей, регулювання трудових відносин повинно здійснюватись із врахуванням загальних правил законодавства про працю.

Відповідно дол. ст.34 Закону України «Про кооперацію» трудові відносини в кооперативних організаціях регулюються цим Законом, законодавством про працю, статутами кооперативних організацій та правилами їх внутрішнього розпорядку.

Загальними особливостями є оформлення трудових відносин із працівником. Оскільки статут СТ СМ «Займище» не містить положень про порядок оформлення звільнення, відтак таке повинно відбуватись із дотриманням загальних вимог законодавства про працю.

З даних Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них СМ «Займище» убачається, що 01 січня 2009 року видано наказ №1 про прийняття ОСОБА_1 на посаду голови Ради СМ «Займище».

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 обґрунтовує вимоги тим, що на засіданні Ради СТ СМ «Займище» від 14 березня 2015 року прийнято рішення про його звільнення з посади голови на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін), проте відповідачем не надано копію наказу про звільнення, не проведено належний при звільненні розрахунок.

Пункт 1 ст.36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору за погодженням сторін у визначений сторонами строк.

На підтвердження вимог позивачем надано копію заяви від 14 березня 2015 року про звільнення, а також примірник Протоколу №1 зборів Ради СТ Садівницького масиву «Займище» від 14 березня 2015 року.

Разом з тим, надані примірники заяви на звільнення та протоколу зборів Ради не містять необхідних реквізитів для такого виду документів, зокрема на заяві відсутні відомості про отримання її роботодавцем, а протокол не містить печатки, яка засвідчувала б викладені в ньому відомості. Відтак дані таких документів не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України і не дають підстав для встановлення наявності або відсутності певних обставин по справі.

Доказів, які свідчили б про наявність волевиявлення сторін (позивача як робітника, з однієї сторони, та відповідача, як роботодавця, з другої сторони) щодо припинення трудового договору та домовленості щодо підстав його припинення, матеріали справи не містять.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення вимог щодо зобов»язання відповідача змінити дату звільнення, видати відповідний наказ, оформити трудову книжку та здійснити розрахунок при звільненні.

Доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують та не містять обґрунтованих посилань на порушення судом норм матеріального або процесуального права.

Доводи апеляційної скарги в частині безпідставного вирішення питання про стягнення з позивача судового збору відхиляються колегією суддів, оскільки є помилковими.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на момент подання позову, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Інших пільг, зокрема за вимогами про зобов»язання видати наказ, внести запис у трудову книжку, у трудових спорах не установлено, відтак, судом першої інстанції обґрунтовано при ухваленні рішення вирішено питання про стягнення з позивача на користь держави судового збору за вимогами, щодо яких пільги відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В.Болотов