22-ц/775/210/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Доповідач Лопатіна М.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

09 березня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Биліни Т.І., Принцевської В.П

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за скаргою публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, товариство з обмеженою відповідальністю «Гріг» про визнання дій старшого державного виконавця неправомірними та скасування повідомлення про повернення виконавчого документу

за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 грудня 2016 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі: ПАТ «ПУМБ») звернулось до суду з вищезазначеною скаргою, в обґрунтування якої посилалось на те, що 08 листопада 2016 року на адресу банку надійшло повідомлення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21 жовтня 2016 року №20-1.573/17 про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання з підстав непідвідомчості з посиланням на вимоги п.8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року) та п.4 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (в редакції від 29.09.2016 року). Вважає, що такі дії старшого державного виконавця неправомірні з огляду на те, що ним було застосовано Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року, при цьому оскільки заява про відкриття виконавчого провадження з виконавчим листом була здана банком на пошту 04 жовтня 2017 року, а саме на той час коли Закон України «Про виконавче провадження» діяв в попередній редакції, державний виконавець зобов'язаний був відкрити виконавче провадження. З огляду на викладене, просило визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України неправомірними та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу без виконання.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 грудня 2016 року скаргу ПАТ «ПУМБ» задоволено.

Визнано дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича щодо повернення виконавчого документу виконавчого листа № 2-390/2010, виданого Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області 20 жовтня 2014 року щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гріг», ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором №18 від 29 квітня 04 2008 року в розмірі 10514504,22 грн., а також витрати по оплаті судового збору в рівних частках з кожного по 606,67 грн., неправомірними.

Скасовано повідомлення про повернення виконавчого документу № 2-390/2010, виданого Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області 20 жовтня 2014 року щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гріг», ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором №18 від 29 квітня 2008 року в розмірі 10 514 504,22 грн., а також витрати по оплаті судового збору в рівних частках з кожного по 606,67 грн., стягувачу без прийняття, як незаконне.

З даною ухвалою суду не погодився Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні скарги ПАТ «ПУМБ» відмовити в повному обсязі.

Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйов В.В., діючий за довіреністю, в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник заявника за довіреністю ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, представників заявника та заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 жовтня 2014 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя був виданий виконавчий лист 2-390/2010 про солідарне стягнення з ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гріг», ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором №18 від 29 квітня 2008 року в розмірі 10514504,22 грн., а також витрати по оплаті судового збору в рівних частках з кожного по 606,67 грн.

21 жовтня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером І.А. з посиланням на вимоги Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року, який набрав законної сили 05 жовтня 2016 року, п.4 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 повідомлено ПАТ «ПУМБ» про повернення виконавчого документу з підстав непідвідомчості.

Задовольняючи скаргу ПАТ «ПУМБ», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки банк здав заяву про відкриття виконавчого провадження в останній день дії Закону України «Про виконавче провадження» Закон України «Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, то виконавчий лист повинен виконуватись в Департаменті державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а тому дії державного виконавця з повернення виконавчого документу стягувачу є неправомірними.

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Апеляційним судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 20 жовтня 2014 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області був виданий дублікат виконавчого листа за рішенням того ж суду від 14 вересня 2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гріг», ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором №18 від 29 квітня 2008 року в розмірі 10514504,22 грн., а також витрат по оплаті судового збору в рівних частках з кожного по 606,67 грн.(а.с.7)

04 жовтня 2016 року зазначений виконавчий документ був направлений банком на примусове виконання на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поштовою кореспонденцією шляхом здачі на пошту, що підтверджується копією реєстру відправлення кореспонденції та фіскальним чеком від 04.10.2016 року(а.с.9)

Повідомленням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкер І.А. від 21 жовтня 2016 року №20-1.573/17, вищезазначений виконавчий лист №2-390/2010 був повернутий стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на п.10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року, який набрав законної сили 05.10.2016 року, з підстав непідвідомчості, з огляду на вимоги п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, згідно якого відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, зокрема, за якими сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті (а.с.6).

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень

Зі змісту пункту 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вбачається, що при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень.

05 червня 2016 року одночасно з набранням чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404 XVІІІ, втратив чинність Закон України «Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV.

Згідно з п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404 XVІІІ, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

За змістом пункту 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 року № 2832/5), відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими, зокрема, сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підвідомчі рішення, за якими, зокрема, сума зобов'язання становить від шести до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Пунктами 5-7 перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404 XVІІІ, встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже, аналіз цих норм закону дає підстави дійти висновку, що оскільки відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на час набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404 XVІІІ виконавче провадження з примусового виконання рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя того ж суду від 14 вересня 2010 року ще відкрито не було, воно повинно виконуватись за вимогами закону в новій редакції іншим органом - районним відділом примусового виконання рішень.

Суд першої інстанції на ці вимоги закону уваги не звернув та зробив необґрунтований висновок про неправомірність дій державного виконавця щодо повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на п.10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року.

При цьому є помилковим застосування судом першої інстанції норм, які регулюють обчислення строків у цивільному праві, оскільки вони не стосуються періоду дії актів законодавства.

Частиною 3 ст.387 ЦПК України визначено, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням ухвали з цього питання про відмову в задоволенні скарги ПАТ «ПУМБ» на дії державного виконавця.

Керуючись ст.ст.307, 312, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 грудня 2016 року скасувати.

Відмовити публічному акціонерному товариству «Перший український міжнародний банк» в задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді: