Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/2449/16-ц Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 44 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про виселення за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2017 року,

встановила:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з вказаним позовом, в якому просило виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки. Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що 09.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 45 500 доларів США із строком повернення до 25.11.2027 року. З метою забезпечення виконання основного зобов'язання, відповідно до договору іпотеки від 27.11.2007 року, ОСОБА_2 надала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09.09.2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки. Відповідно, позивач вважає, що ОСОБА_2 та члени її сім'ї підлягають виселенню.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. На думку апелянта, вимога щодо письмового попередження про добровільне звільнення житлового не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем порядку направлення вимоги з письмовим попередженням про добровільне звільнення житлового приміщення, оскільки рішення про виселення особи може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Розглянувши справу в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 26.11.2007 року укладено кредитний договір №ZRFWGK000010960, відповідно до умов якого остання отримала кредит на придбання нерухомості у розмірі 45 500 доларів США з поверненням до 25.11.2027 року.

З метою забезпечення виконання основного зобов'язання 27.11.2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки №ZRFWGK000010960, за умовами якого ОСОБА_2 передала у заставу квартиру АДРЕСА_2 придбану за договором купівлі-продажу від 26.11.2007 року.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2011 року, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 (а.с.39).

Згідно висновків Верховного Суду України, що викладені у постановах по справах №№ 6-2947цс15, 6-477цс15, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 1322 ЖК УРСР.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР).

Також, за змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вказаний порядок не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням частини другої статті 39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (правової позиції Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року викладеної у постанові по справі № 6-455цс15).

Враховуючи зазначені вимоги законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виселення можливе з спірної квартири, якщо вона є предметом іпотеки і придбана за рахунок кредиту.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Із позовної заяви, вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 про виселення та апеляційної скарги вбачається, що позивач просить виселити відповідача та інших осіб з квартири АДРЕСА_1 (ак.с.2-3, 12, 84-85).

Використовуючи свої права, передбачені ст.31 ЦПК України, представник ПАТ КБ «Приватбанк» 24.11.2016 року подав заяву про відкладення розгляду справи для уточнення позовних вимог (а.с.59), але 02.02.2017 року цим же представником надано заяву про розгляд справи без його участі із підтриманням позовних вимог (а.с.70). Заяви про уточнення позовних вимог подано не було.

З урахуванням вимог позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виселення відповідача з АДРЕСА_1, оскільки остання не є предметом іпотеки.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, хоч і неправильно застосував ст.40 Закону України «Про іпотеку», пославшись на відсутність належного повідомлення про виселення, однак установивши факт передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_2, а не квартири АДРЕСА_1, та за відсутності уточнюючих позовних вимог, правильно вирішив спір по суті.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2017 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: