Дата документу 20.11.2017 Справа № 554/4712/15-ц
Провадження №2/554/341/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого-судді Чуванової А.М.

при секретарі Садошенко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 14.04.2015 року звернувся до суду з позовом та з уточненими позовними заявами, в яких вказав, що 14.05.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №00546/RР, згідно з яким відповідачу було надано кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 48000 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,9% і терміном погашення по 12.05.2023 року. Згідно п.п.1.1.,2.2. та розділу 3.3. кредитного договору позичальник зобовязується на умовах, в розмірі та в строки встановлені у кредитному договорі №00546/RР від 14.05.2008 року повернути банку кредит, відсотки за користування кредитними коштами, а також сплатити комісії, пені та штрафи, які передбачені умовами даного договору. Зобовязання по погашенню заборгованості за основним боргом за кредитом, по сплаті відсотків, що випливають з кредитного договору №00546/RР від 14.05.2008 року, відповідачем порушені. Станом на 09.04.2015 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, нарахованими процентами та пенями, що складається з: заборгованості за кредитом у сумі 29077,13 доларів США; заборгованості за відсотками у сумі 2911,04 доларів США, заборгованості за пенею в сумі 70183,41 гривень. В рахунок забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №00546/RР від 14.05.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №00634rР6 від 14.05.2008 року. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитом у сумі 29077,13 доларів США; заборгованість за відсотками у сумі 2911,04 доларів США, заборгованість за пенею в сумі 70183,41 гривень та судові витрати.

Крім того, до провадження суду прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» з наступними уточненнями про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, в якому просив визнати порушеним право позивача, як споживача фінансових послуг на отримання інформації про всі істотні умови договору та вартість супутніх послуг перед укладанням кредитного договору в письмовій формі; визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №00546/RР від 14.05.2008 року. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що банк не надав жодного первинного бухгалтерського документа, кредитної справи на підтвердження видачі та існування кредитного договору №00546/RР від 14.05.2008 року. Банк проводить заборонену агресивну підприємницьку діяльність; банком неправомірно використовувались банківські рахунки для обслуговування позивача. З-за браку знань позичальник був введений в оману при отриманні нібито «кредитних послуг», оскільки банк не провів з позивачем переддоговірну роботу в порушення вимог законодавства, внаслідок чого не повідомив позивачу інформацію, яка впливає на прийняття рішення про укладення договору, і у договір про надання споживчого кредиту була внесена низка обманних положень, що спотворюють зміст і правову природу кредитного договору та створюють істотний дисбаланс економічних наслідків правочину на користь банку. Так, при укладенні кредитного договору позивача було введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору: ціни договору п.1.1 Договору; не відповідність, а значить відсутність графіка погашення кредиту; відсутність відомості про сукупну вартість; відсутність реальної процентної ставки; вказівка банку на використання внутрішньобанківського рахунку 6311 для «розрахунків» по кредиту. Банк використовує ОСОБА_1 у протиправній діяльності, оскільки неможливо достеменно встановити суму коштів, яка надходила на виконання кредитного договору через належний позивачу поточний рахунок 1840, що підтверджується іншими кредитними договорами банку з ОСОБА_3 Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позов задовольнити повністю, та також, слід визнати недійсними і договір поруки та договір іпотеки, оскільки вони є похідними від головного договору.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний уточнений позов підтримав, просив задовольнити повністю, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Пояснив, що зустрічний позов є необґрунтованим; до кредитного договору надані графіки погашення кредиту; стосовно відкритих рахунків зазначені дані в кредитному договорі; про сукупну вартість ОСОБА_1 надавалася орієнтовна інформація; він попереджався про валютні ризики; договір підписав особисто; сплачував кредитні кошти, хоч міг на протязі 14 днів відмовитися від кредиту; зустрічний позов подано для уникнення відповідальності. Вимогу поручителю ОСОБА_2 06.02.2015 року направляли рекомендованим листом, є копія квитанції. Вказав, що необхідно застосувати позовну давність по зустрічних вимогах, проте відмовити у застосуванні позовної давності по первісному позову за необґрунтованістю.

Представники відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю. ОСОБА_6 пояснив, що по первісних позовних вимогах слід застосувати позовну давність 3 роки та 1 рік по пені. Строк звернення до суду із зустрічною позовною заявою позивач не пропустив, бо взнав про порушення своїх прав коли звернувся до фахівця, який розрахував йому сукупну вартість кредиту.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічний підтримав. Пояснив, що банк лише одного разу направив поручителю ОСОБА_2 вимогу, яку він не отримав, більше банк не вжив заходів про повідомлення.

Заслухавши сторони, допитавши експерта ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, суд вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню частково, зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов, згідно ст. 525 ЦК України, не допускається якщо інше не встановлено договором або законом. За нормами ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобовязання підлягає виконанню у визначений в ньому строк (термін), якщо останній було ним передбачено.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку та відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України, відповідно до норм якої у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Правовими наслідками порушення зобовязання згідно ст. 611 ЦК України, є: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до норм ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання та не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

В судовому засіданні встановлено, що 14.05.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №00546/RР, згідно з яким відповідачу було надано кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 48000 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,9% і терміном погашення по 12.05.2023 року (т.1 а.с.13-15).

Вказаний договір укладений з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, в тому числі і з видами штрафних санкцій, їх розміром, порядком нарахування. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязався погашати кредит та сплачувати відсотки у порядку та строки передбачені договором.

Згідно позову, відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 09.04.2015 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, нарахованими процентами та пенями, що складається з: заборгованості за кредитом у сумі 29077,13 доларів США; заборгованості за відсотками у сумі 2911,04 доларів США, заборгованості за пенею в сумі 70183,41 гривень.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №00634rР6 від 14.05.2008 року, за умовами якого ОСОБА_2 зобовязався відповідати перед позивачем як солідарний боржник. Згідно з пунктом 4.6 сторони узгодили строк дії поруки - до повного виконання зобовязань за кредитним договором і за цим договором (т.1 а.с.20).

Вимога про виконання кредитних зобовязань, адресована ОСОБА_1 та ОСОБА_2, була надіслана банком листом від 06.02.2015 року №37 (т.1 а.с.23).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

До Октябрського районного суду міста Полтави позивач звернувся із даним позовом 14.04.2015 року, тобто у шестимісячний строк, з моменту настання строку виконання основаного зобовязання.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З огляду на наведене, враховуючи, що ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань належним чином не виконує, що дає позивачу право вимоги дострокового повернення суми за кредитним договором та стягнення штрафних санкцій, суд знаходить позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Слід зазначити, що оскільки в зобов'язанні сума, що підлягає сплаті, визначена в грошовому еквіваленті в іноземній валюті, а саме в доларах США, то відповідно до положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" грошова сума повинна бути стягнута в іноземній валюті.

Вказане відповідає правовому висновку Верховного Суду України у справі №6-145цс14 у постанові від 24.09.2014 року.

Згідно висновку №419/420, проведеної в ході судового розгляду судової економічної експертизи від 23.08.2017 року, розрахунковий розмір заборгованості за кредитом (по основному кредиту та відсоткам) ОСОБА_1 по кредитному договору №00546/RР від 14.05.2008 року на підставі розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору станом на 09.04.2015 року становить 31988,17 доларів США (т.2 а.с.166-175).

Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість по основному кредиту та відсоткам, яка підтверджується розрахунком позивача та судовою економічною експертизою від 23.08.2017 року, висновки якої не були спростовані стороною відповідачів, підлягає стягненню на користь банку. З відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін банк» підлягає стягненню солідарно заборгованість за кредитним договором №00546/RР від 14.05.2008 року, а саме: заборгованість за кредитом у сумі 29077,13 доларів США; заборгованість за відсотками у сумі 2911,04 доларів США.

Разом з тим, доводи щодо застосування позовної давності до вимоги про стягнення пені заслуговують на увагу з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В суді, згідно заперечень, відповідачем ставилося питання про застосування позовної давності.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, банком з 2012 року по 2015 рік нараховано штрафні санкції за порушення зобовязань позичальником в розмірі 70183,41 гривень.

Таким чином, правомірним є нарахування штрафних санкцій в межах річного строку до предявлення позову згідно наданого розрахунку позивача, а саме: в сумі 67073,60 гривень.

Пояснення експерта ОСОБА_8 про те, що виписки по рахункам не є первинними документами, таким є заява на видачу готівки, квитанції на погашення заборгованості, квитанції на видачу кредиту, йому таких не надали, тому він розрахунковим шляхом зробив висновок, ніяким чином не спростовують висновків суду з приводу обґрунтованості позовних вимог.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, в яких він просив визнати порушеним право позивача, як споживача фінансових послуг на отримання інформації про всі істотні умови договору та вартість супутніх послуг перед укладанням кредитного договору в письмовій формі; визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №00546/RР від 14.05.2008 року, суд приходить до наступного.

Обґрунтовуючи свої вимоги з підстав, зазначених у ст.ст.203,204, 215,ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач ОСОБА_1 вказував, що до та під час укладення спірного правочину банк не дотримав істотних умов договору щодо надання позичальнику повної інформації про умови кредиту; навмисно приховав фактичне подорожчання кредиту; у кредитному договорі, використовуючи елементи нечесної підприємницької практики, встановив несправедливі умови, які обмежують права споживача і цим самим увів його в оману.

Відповідно до ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. ОСОБА_5, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку із вчиненням цього правочину.

В розясненнях п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін договору.

В частині 1 ст. 627 ЦК України зазначено: відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.ст. 628,629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Із змісту кредитного договору видно, що сторони обумовили і прописали в договорі необхідні умови, які відповідають вимогам щодо укладення кредитних договорів.

Так, в кредитному договорі №00546/RР від 14.05.2008 року визначено предмет договору, а саме: кредитні кошти у іноземній валюті (долар США), які банк зобовязується видати у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 56120,46 доларів США на наступні цілі: споживчі потреби у сумі 48000 доларів США, а також у сумі 8120,46 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,9% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та зі сплатою комісії за надання кредиту 1,0% від суми кредиту без урахування страхових платежів і терміном погашення по 12.05.2023 року. Встановлені строки сплати платежів з 26 числа по останній робочий день кожного місяця(т.1 а.с.13-15).

ОСОБА_1 за умовами кредитного договору зобовязувався прийняти кредитні кошти, належним чином їх використати і повернути банку та сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених розділом 2 Договору.

Також, умовами Договору визначено права та обовязки сторін (розділ 2), відповідальність сторін за порушення зобовязань за Договором (розділ 4) та інші умови (розділ 6).

Підписання ОСОБА_1 кредитного Договору свідчить про його обізнаність про умови кредитування, про вартість кредиту та про інші супутні послуги і тарифи, а також безспірно вказує на те, що умисел позивача був реально спрямований на отримання банківського кредиту в іноземній валюті ( доларах США ) і що таке його зовнішнє волевиявлення було вільним і спрямованим на отримання кредитних коштів. Будь-яких застережень до Договору позивач не зазначив.

Як видно із тексту спірного Договору умови є доступними та зрозумілими, передбачають розмір кредиту; строки його повернення; відсотки за користування кредитом; розмір щомісячного платежу та графік погашення кредиту; а також передбачена можливість дострокового погашення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов кредитного договору та його забезпечення, а тому, на думку суду, такі умови банку цілком узгоджуються із Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

На підставі наведеного, доводи сторони позивача про те, що при укладенні спірного правочину банк не надав позивачу як позичальнику повної інформації про умови кредиту, навмисно приховав фактичне подорожчання кредиту, увівши його в оманущодо ціни договору, на увагу не заслуговують.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, та посилаючись на ст.ст. 18,19,21 Закону України "Про захист прав споживачів", позивач зазначав, що умови договору є несправедливими. Аналізуючи вказані норми Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Проте, таких обставин позивачем у справі не доведено. Матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню ОСОБА_1, а також про наявність у таких діях умислу спрямованого на введення його в оману.

Позивач при укладенні Договору отримав свій екземпляр, з текстом якого ознайомився та свою згоду з його умовами скріпив особистим підписом на кожній сторінці договору, а також сторони визначилися із розміром процентної ставки, тобто позичальнику була надана інформація щодо істотних умов договору, а тому порушень ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" не доведено.

Судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови.

Вищенаведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. ОСОБА_5 та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Факт умисних дій відповідача під час укладення договору, спрямованих на введення ОСОБА_1 в оману щодо обставин, які впливали на вчинення ним правочину, останнім не доведено, а судом не встановлено.

Таким чином, наявні у справі докази не свідчать про те, що підприємницька практика відповідача як кредитора була нечесною та ввела позивача в оману щодо обставин, які вплинули на вчинення ним спірного правочину, а відсоткова ставка та вартість кредиту, що були закладені сторонами у кредитному договорі та були відомі позичальнику, є тими обставинами, які обовязково мали б перешкодити позивачу укласти спірний кредитний договір, а банк навмисно і цілеспрямовано своїми винними діями щодо відсоткової ставки та вартості кредиту ввів його в оману і це вплинуло на укладення позивачем спірного правочину, тому в суду немає правових і фактичних підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Беручи до уваги, що кредитний договір є дійсним, а інших підстав визнавати договір поруки №00634rР6 від 14.05.2008 року недійсним матеріали справи не містять і судом не встановлено, то вимоги позивача ОСОБА_1 до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд приходить до висновку про задоволення первісного позову частково та про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог по зустрічному позову.

Що стосується заяви ПАТ «Марфін банк» про застосування строків позовної давності до зустрічних позовних вимогОСОБА_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1, про захист яких він просить у позові, відповідачем не порушено, і суд відмовляє позивачу у зустрічному позові по суті в зв'язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.203,215,216, 526,610,611 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» заборгованість за кредитним договором №00546/RР від 14.05.2008 року, а саме: заборгованість за кредитом у сумі 29077,13 доларів США; заборгованість за відсотками у сумі 2911,04 доларів США, заборгованість за пенею в сумі 67073,60 гривень, а також повернення судового збору у розмірі 3654 гривень по 1827 гривень з кожного.

В задоволенні інших вимог позивачу відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : А.М.Чуванова