Справа № 404/1325/17
Номер провадження 2/404/1664/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючої судді -Панфілової А.В.

при секретарі - Мосійчук А. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 51276,91 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 13.12.2004 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № KGH3RK03120714 згідно якого останній отримав кредит в розмірі 1777 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом .

Відповідач станом на 03.02.2017 р. порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму- 51276,91 грн., яка складається з: заборгованість по кредиту -1092,62 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом -497,56 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 11919,65 грн. та пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором -37767,08 грн. та просить стягнути сплачений судовий збір в сумі 1600 грн.

До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 12 ).

До судового засідання представником відповідача надано заперечення проти позову з посиланням, що відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли, особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач знав про порушення свого права, починаючи, ще з 01.11 2005 року(останній платіж). Пеню було нараховано за період з 01.12.2005 року по 03.02.2017 року, хоча строк дії кредитного договору скінчився ще 12.12.2006 року. В той же час строки позовної давності, які застосовуються до стягнення штрафних санкцій (пені) встановлюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України встановлено загальний строк позовної давності який складає три роки. Однак цим же Кодексом встановлено що до пені законом може бути встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу до пені застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач знав про порушення свого права починаючи з 01.11.2005 року. У даному випадку строк виконання зобов'язання(термін повернення кредиту) згідно п.1.1 Кредитного договору був визначений як 12.12.2006 року. Отже для нарахування пені застосовується строк у шість місяців, а для її стягнення позовна давність в один рік. При цьому, однією із обставин, яка має значення є те, що розрахунок повинен проводитись за кожен день.

З моменту останньої проплати за договором (01.11.2005 року) та закінчення дії кредитного договору (12.12.2006 року) до звернення позивача з позовом до суду минуло більше 10 років!

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові.

Судом встановлено наступні факти.

Сторони перебували у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення кредитного договору № KGH3RK03120714 від 13.12.2004 року ( а.с.5-6).

Згідно позовних вимог та довідки (а.с.2-3, 4 ) заборгованість станом на 03.02.2017 р. - 51276,91 грн., яка складається з: заборгованість по кредиту -1092,62 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом -497,56 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 11919,65 грн. та пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором -37767,08 грн. .

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового роту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За змістом норми початок перебігу позовної давності повязується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13,та постанові Верховного суду України по справі 6-31 цс15, які згідно зі ст. 360 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений 13.12.2004 року, строк дії договору до 12.12.2006 року, при цьому відповідачем не здійснювалося погашення заборгованості, що підтверджується виписками по рахунку з 01.11.2005 року, а з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся тільки 2 березня 2017 року, через майже десять років, тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченого кредитним договором.

За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності може мати наслідком відмову у позові.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 24 червня 2015 року виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і на спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише із наявністю про це заяви сторони. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, суд відмовляє в задоволенні позову у звязку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються, а залишаються по фактично понесеним сторонами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 256, 257, 258, 267, 526, 530, 554, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 11, 15, 27, 30, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України,, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Судові витрати залишити по фактично понесеним сторонами.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення .

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда