Єдиний унікальний номер 728/284/17
Номер провадження 2/728/162/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

20 березня 2017 року Бахмацький районний суд Чернігівської області в складі :

головуючого судді - О.Ф. Костенко

при секретарі - Л.І. Кулик

за участю позивачів : ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмачі справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1П . є власниками квартири під № 8 в будинку № 1-б по вулиці Тиницькій у м. Бахмачі, Чернігівської області на підставі свідоцтва під № 3608 від 27.02.1998 року, виданого на підставі рішення органу приватизації „ Райагробуд, яке зареєстроване в Прилуцькому МБТІ 04.03.1998 року під № 6238/8.

З 21.05.2003 року в зазначеній квартирі була зареєстрована ОСОБА_4 дружина ОСОБА_1, а з 30.09.2003 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_1

У лютому місяці 2017 року позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_1, звернулись до Бахмацького райсуду із позовною заявою про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування квартирою під № 8 в будинку № 1-б по вулиці Тиницькій у м. Бахмачі Чернігівської області на підставі ст. 405 ч. 2 ЦК України, посилаючись на те, що з 2011 року ОСОБА_4 в зазначеній квартирі постійно не проживала, так як вона виїхала у м. Київ, де працевлаштувалась і постійно там проживає. З 2015 року у м. Бахмачі жодного разу не зявлялася.

Всі платежі за квартиру здійснює ОСОБА_2 Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 був розірваний на підставі заочного рішення Бахмацького райсуду від 27 вересня 2016 року, так як було встановлено , що сторони з 2014 року припинили сімейні стосунки . Подача цього позову зумовлена тим, що позивачам необхідно оформити субсидію, а також захиститись від колекторів , які предявляють претензії до відповідачки з приводу отриманих кредитів, які нею не погашаються.

В судовому засіданні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 підтримали свої позовні вимоги і просять їх задовільнити в повному обсязі . Проти заочного розгляду справи вони не заперечують. Вони також не наполягають на стягненні з відповідачки судового збору, сплаченого при подачі позову до суду , в розмірі 640 гривень.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи він був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки ( а.с. 40) . Подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності , і позовні вимоги задовільнити . Проти заочного розгляду справи він не заперечує ( а.с. 41 ).

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася. Рекомендований лист на її адресу , за якою вона зареєстрована - АДРЕСА_1, вернувся не врученим, із відміткою листоноші про те, що відповідачка за вказаною адресою не проживає ( а.с. 39). Відповідно до ч. 5 ст. 74, абз. 5 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою місця перебування чи місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку, вважається , що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином . За повідомленням Бахмацької міської ради від 21.02.2017 року № 03-08/393 ( а.с. 21) . ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений , і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними , суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Позивачі проти заочного розгляду справи не заперечують .

Ознайомившись із матеріалами справи, заслухавши пояснення позивачів, свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачі : ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 є власниками квартири АДРЕСА_2, про що підтверджує копія свідоцтва про право власності на житло № 3608 від 27.02.1998 року, зареєстрованого в Прилуцькому МБТІ 04.03.1998 року № 6238/8 ( а.с. 5 ).

Позивачі і відповідачка зареєстровані за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується записами в домовій книзі ( а.с. 4-7) . В зазначеній квартирі також зареєстрований неповнолітній ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_5, син ОСОБА_1 і ОСОБА_4

Відповідачка ОСОБА_4 вселилася в цю квартиру , як дружина ОСОБА_1

Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя , до свого житла і кореспонденції .

Втручання держави є порушенням ст. 8 Конвенції , якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька , що перечислені у п. 2 ст. 8, не здійснюється „ згідно із законом та не може розглядатись як „ необхідне в демократичному суспільстві ( рішення Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі „ Савіни проти України , заява 39948/06, пункт 47) .

При цьому , втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла ( рішення Європейського Суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі „ Кривіцька та Кривіцький проти України , заява № 30856/03, пункт 41 ) .

Так, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його права на повагу до свого житла , яке в свою чергу не є абсолютним.

При цьому, можливість такого втручання передбачена національним законом. Зокрема, відповідно до вимог частини 2 статті 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом .

Виходячи з конкретних обставин справи , втручання у право відповідачки здійснюється з метою захисту прав і свобод позивачів ( їх права власності , права на житло, вільне користування житловим приміщенням і реалізації права на отримання субсидії, про що ними зазначено в позовній заяві) , що підпадає під виняток, передбачений п. 2 ст.8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо „ законної мети .

Оскільки втручання у право відповідачки на повагу до її житла має бути не лише законним , але й „ необхідним у демократичному суспільстві, тобто, воно має відповідати „нагальній суспільній необхідності , зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законною метою , суд при співставленні „ балансу інтересів враховує наступне .

Квартира АДРЕСА_2 має статус приватного житлового фонду, користування жилим приміщенням в якому регулюється главою 6 Житлового Кодексу України, та відповідними нормами ЦК України.

Відповідачка є повнолітньою колишньою невісткою ОСОБА_2, ОСОБА_3, і дружиною ОСОБА_1, і вселилася у квартиру як член їх сімї, будь яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалося.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15,16,20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 317 ЦК України проживання в квартирі, що є обєктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею, як обєктом власності.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями статей 64,65 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть з ним спільне господарство . Особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного права з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно із ч.1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Проте, відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із ст. ст. 10, 60 ЦК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні було встановлено , що відповідачка постійно не проживає в квартирі з 2014 року, про що підтверджує також і заочне рішення Бахмацького райсуду від 27.09.2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (а. с. 18). Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що в 2014 році він особисті речі відповідачки перевіз до її сестри, і з того часу вони сімейні стосунки не підтримували.

Допитана в судовому засіданні , як свідок, ОСОБА_6 пояснила, що з 2008 року вона проживає по сусідству із позивачами в квартирі АДРЕСА_3. В 2011 році вона народила дитину і саме з цього періоду вона відповідачки в будинку не бачила. З розмов мешканців будинку відомо, що відповідачка виїхала в м. Київ, так як там знайшла роботу і там проживає.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству із позивачами в квартирі № 7 з 1989 року. З 2011 року відповідачка стала проживати у м. Києві , так як працевлаштувалась на роботу. Спочатку відповідачка інколи приїзджала до сина, а з 2014 року вона її взагалі не бачила. Сумісного господарства з позивачами відповідачка не вела, обробляти земельну ділянку не допомагала, у підїзді і біля будинку ніколи не прибирала, комунальні платежі не здійснювала.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає ІНФОРМАЦІЯ_6, по вулиці Тиницькій у м. Бахмачі, який знаходиться в одному дворі із будинком № 1-б по вулиці Тиницькій у м. Бахмачі, з 2006 року. Останні пять років відповідачку вона взагалі не бачила. ЇЇ син і син відповідачки підтримують дружні стосунки. Спільне господарство із позивачами відповідачка не вела, земельну ділянку обробляти не допомагала , біля будинку не прибирала, турботи про сина не проявляла.

Про непроживання відповідачки в квартирі разом з позивачами з 2011 року підтверджує також довідка, видана керівником ОСББ (а. с. 3).

Надані позивачами докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять в собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно повязані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

При подачі позову до суду ОСОБА_2Т сплатила судовий збір в розмірі 640 грн. , що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 1). Але в судовому засіданні позивачі заявили, що вони не вимагають повернення їм цих витрат.

Керуючись ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини, ст. ст. 10,60,61,213-215 ЦПК України, ст. ст. 14-16,20,317,321,405 ЦК України, ст. ст. 64,65,150,156 ЖК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання її такою, що втратила право на користування житлом задовільнити.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідачці, яка не зявилась в судове засідання, направити рекомендованим листом із повідомленням копію заочного рішення не пізніше 3 х днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії до Бахмацького райсуду Чернігівської області.

Позивачі мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України

Суддя: