Провадження № 2/127/591/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2017 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді: Жмудя О.О., при секретарі судового засідання: Бедрак М.М.,

за участі позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення частки у праві спільної сумісної власності на спадкову земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення частки у праві спільної сумісної власності на спадкову земельну ділянку.

Позов мотивовано тим, що 16.03.2016 року помер чоловік позивача ОСОБА_5 і після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 0,0885 га, розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Д. Михайловського, 91, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :02:020:0368. Дана земельна ділянка належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Іншим співвласником згідно вказаного свідоцтва являється ОСОБА_2 До складу спадщини також входить 17/50 частки житлового будинку, що розташований на земельній ділянці за адресою: м. Вінниця, вул. Д. Михайловського, 91, яка належала померлому на підставі договору дарування. Спадкоємцями за законом являється позивач та їх спільні з померлим чоловіком діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_1 прийняла спадщину у строк, визначений ст. 1270 ЦК України, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовились від оформлення спадщини, про що написали відповідні заяви до нотаріуса. Позивач має намір оформити спадщину на вище зазначене майно, про що написала відповідну заяву до Першої Вінницької державної нотаріальної контори. Однак, державним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва на належну спадкодавцю частину земельної ділянки, оскільки розмір його частки у спільній сумісній власності не визначений, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.11.2016 року.

Таким чином, позивач не має можливості оформити своє право на успадковану частину земельної ділянки без визначення частки спадкодавця, що змусило її звернутись з цим позовом до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, аргументуючи його мотивами викладеними в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4 не заперечували щодо задоволення позовних вимог.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-АМ № 466729 від 12.10.1993 року, 12.10.1993 року міським бюро ЗАГС м. Вінниці зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с. 9).

Згідно договору дарування від 05.06.1993 року, посвідченого заступником старшого державного нотаріуса Першої Вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв у дар 17/50 частин жилого домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в м. Вінниці по вул. Д. Михайловського №91 (а.с. 19).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ №337039, виданого 23.03.2016 року відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_5 помер 16.03.2016 року в м. Вінниці, актовий запис №868 (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина.

В судовому засіданні оглянуто та досліджено матеріали спадкової справи №535/2016 до майна померлого 16.03.2016 року ОСОБА_5. Згідно матеріалів даної спадкової справи вбачається, що до Першої вінницької державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подано заяви про відмову від належної їм частки в спадщині після смерті ОСОБА_5 (а.с. 50-71).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є співвласниками земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 0885 га, кадастровий №:02:020:0368, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Д. Михайловського, 91, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22.12.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 16 17).

Однак, державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори в усному порядку було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 16.03.2016 року на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0885 га, кадастровий №:02:020:0368, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Д. Михайловського, 91, в зв'язку із відсутністю визначення часток співвласників в об'єкті права спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ч. 1 - ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Судом встановлено, що згоди щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю між співвласниками ОСОБА_5 та ОСОБА_2 досягнуто не було.

Статтею 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно із ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Враховуючи відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, ОСОБА_1, як спадкоємець учасника спільної сумісної власності, правомірно звернулась з позовом до суду про визначення частки майна, належної померлому 16.03.2016 року ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності.

За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Отже, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що частка померлого 16.03.2016 року ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 0885 га, кадастровий № :02:020:0368, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Д. Михайловського, 91 становила 17/50.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення, що частка померлого 16.03.2016 року ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0885 га, кадастровий №:02:020:0368, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Д. Михайловського, 91, становила 17/50.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551, 20 гривень.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 15, 16, ч. 1 - ч. 2 ст. 355, ст. 357, ч. 1 ст. 368, ч. 1 - ч. 3 ст. 372, ст.ст. 1225, 1226 ЦК України, ч. 1 ст. 86, ч. 4 - ч. 5 ст. 89, ч. 1 та ч. 4 ст. 120, ч. 1 ст. 131 ЗК України, Законом України «Про нотаріат», ч. 1 ст. 3, ст.ст. 10, 11, 58-60, ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 88, ст.ст. 174, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визначити, що частка померлого 16.03.2016 року ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0885 га, кадастровий №:02:020:0368, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Д. Михайловського, 91 становила 17/50.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551, 20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Жмудь