Справа №489/1222/13-ц 29.03.2017 29.03.2017 29.03.2017
Провадження №22-ц/784/18/17
Номер справи 489/1222/13-ц
Провадження № 22ц-784/18/17 Головуючий у 1-й інстанції Кокорєв В.В.
Категорія 39 Доповідач апеляційного суду Колосовський С.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2017р. м. Миколаїв Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючий - Колосовський С.Ю.,

судді: Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Лівшенко О.С.,

за участі: позивача ОСОБА_2, представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2014р.

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу за договорами позики, втрат від інфляції та 3% річних

за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання договорів позики недійсними,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013р. ОСОБА_2 пред'явив позов до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які є спадкоємцями ОСОБА_9, про стягнення 695 391 грн. боргу за договорами позики укладеними з останнім 27 квітня 2011 року та 20 серпня 2011р., а також 2945 грн. 46 коп. втрат від інфляції і 29038 грн. 95 коп. 3% річних.

Позивач зазначав, що за двома договорами позики ОСОБА_9 отримав від нього загалом 94000 дол. США, які зобов'язався повернути до 26 вересня 2011р. Після його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1. відповідач сплатила лише 7000 дол. США, а тому позивач просив стягнути решту боргу та застосувати наслідки передбачені ст.625 ЦК за порушення грошового зобов'язання.

У квітні 2013р. ОСОБА_6 пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання вказаних договорів позики недійними на підставі ст.225 ЦК, посилаючись на те, що ОСОБА_9 через психічне захворювання на час підписання цих правочинів не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2014р. первісний позов задоволено частково. Постановлено стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_6, як спадкоємця та представника неповнолітньої дочки ОСОБА_7, 192826 грн. 86 коп. боргу, 1376 грн. 40 коп. судового збору, а з ОСОБА_8 - 289240 грн. 29 коп. боргу та 2064 грн. 60 коп. судового збору. У задоволенні решти вимог первісного позову, а також зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, посилаючись на незаконність рішення суду, просила його скасувати в частині задоволених вимог первісного позову, а також зустрічного позову і ухвалити нове про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині - скасуванню з наступних підстав.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог первісного позову про стягнення втрат від інфляції та 3% річних не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість в апеляційному порядку відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову і відхилення зустрічного позову, суд виходив з того, що ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_2 за двома договорами позики по 47000 дол. США, зобов'язання по поверненню цього боргу виконано лише частково, а тому спадкоємці, які не довели факт вчинення позичальником ос порених правочинів у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, повинні сплатити борг в межах вартості спадкового майна.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

За правилами ст.145 ЦПК призначення експертизи є обов'язковим якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Згідно з роз'ясненнями даними в п.16 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст.225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ним (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 квітня і 20 серпня 2011р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_9 укладено два договори позики, за умовами яких останній отримав загалом 94000 дол. США та зобов'язався повернути їх до 26 вересня 2011р.

В зазначений строк ОСОБА_9 борг не повернув і ІНФОРМАЦІЯ_1. помер (причина смерті - механічна асфіксія внаслідок здавлення органів шиї петлею при повішанні).

ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з ОСОБА_9 з 01 липня 1994р. до дня смерті останнього.

Спадщину після смерті ОСОБА_9 прийняли його дружина - ОСОБА_6 та двоє дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8

Відповідно до висновків посмертної судово-психіатричної експертизи від 31 грудня 2013р. №580, від 29 травня 2013р. №194 (додаткова) ОСОБА_9 страждав на стійкий хронічний розлад - шизоафективний розлад, змішаний тип (F25.2) і за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними 27 квітня і 20 серпня 2011р., не міг розуміти фактичний характер своїх дій(отримання певної суми коштів і давати про це розписки) та не міг передбачити їх наслідки.

Нездатність ОСОБА_9 за своїм психічним станом під час укладання договору позики 20 серпня 2011р. усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними підтверджена висновком повторної судово-психіатричної експертизи №2 від 19 січня 2017р.

Що ж стосується свідків: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 на пояснення яких послався суд в обґрунтування своїх висновків, то наведені ними обставини щодо психічного стану ОСОБА_9 не спростовують висновків експертів, оскільки із наявних в матеріалах справи медичних документів вбачається, що починаючи з 2009р. ОСОБА_9 неодноразово проходив лікування, в тому числі в умовах стаціонару в психіатричних медичних закладах, а в 2011р. його стан погіршився.

За таких обставин, а саме доведення факту вчинення 27 квітня і 20 серпня 2011р. ОСОБА_9 ос порених угод у момент коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, то наявні підстави, передбачені ст.225 ЦК для задоволення зустрічного позову та відхилення вимог первісного позову про стягнення боргу за договорами позики, оскільки вимоги за цими позовами носять взаємовиключний характер.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в оскарженій частині в силу п.4 ч.1 ст.309 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Понесені відповідачем судові витрати відшкодуванню не підлягають у зв'язку з тим, що на цьому не наполягав її представник в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.303,307-309,316 ЦПК, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2014р. скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу за договорами позики відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання договорів позики недійсними задовольнити.

Визнати недійсними договори позики, укладені 27 квітня та 20 серпня 2011р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_9.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: