Справа № 369/8438/14-ц
Провадження № 2/369/307/17
РІШЕННЯ

Іменем України

01.11.2017 року Києво-Святошинський районний суд ОСОБА_1 областів складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

при секретарі Раситюк М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договорів недійсними, визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належав садовий будинок та земельна ділянка, що знаходяться в СТ «Академічне», вул. Садова, 17, буд.120. В даному будинку вона проживає постійно. У вересні 2012 року між нею та ОСОБА_7 укладено договори купівлі-продажу даного майна. Про укладення даного договору стало відомо лише через рік, коли невідомі люди приїхали та заволоділи майном, повідомивши та показавши укладені договори купівлі-продажу. Вказала, що дані договори мають бути визнані недійсними, оскільки вона в момент укладення не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати. Вказала, що вона є людиною похилого віку, має слабке здоровя, приймає сильнодіючі препарати тривалий час. При укладенні договору жодних коштів від ОСОБА_7 не отримувала, тому після укладення договору її життя жодним чином не змінилось. При укладенні договору нотаріус відповідно до інструкції мала прочитати їй вголос текст договору та зробити про це відповідні відмітки, тому її дії мають бути визнані неправомірними.

Також вважала, що дані договори вчинені для приховання іншого правочину - договору позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, укладений 16 грудня 2011 року, за яким ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_5 прийняла у власність 993 187,83 грн. З метою забезпечення виконання умов договору позики ОСОБА_5 надала в заставу ОСОБА_4 транспортні засоби, про що були укладені відповідні договори. Свої зобовязання станом на 21 вересня 2012 року ОСОБА_5 виконала та повернула ОСОБА_4 кошти в розмірі 80 080 євро. 17 вересня 2012 року ОСОБА_4 написала розписку про обмін заставленого рухомого майна на нерухоме майно. Тому укладений правочин є безгрошовим, що суперечить природі договору купівлі-продажу майна.

Просила суд визнати неправомірними дії приватного нотаріуса ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_6 при посвідченні нею договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0606 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Хотівська сільська рада, садове товариство «Академічне», з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :04:004:0024, укладений 17 вересня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №2315; визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку загальною площею 117,7 кв.м, який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Хотівська сільська рада, садове товариство «Академічне», вул. Садова, 17, будинок №120, укладений 17 вересня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №2310; зобовязати ОСОБА_7 повернути їй у власність земельну ділянку та садовий будинок, що розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Хотівська сільська рада, садове товариство «Академічне», вул. Садова, 17, буд. 120; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2015 року було задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2, а саме визнано недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку, в задоволені решти позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24.09.2015 року залишено без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016 року рішення першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24.09.2015 року, суд касаційної інстанції виходив з того, що суди обгрунтували свій висновок єдиним доказом висновком судово-психіатричної експертизи від 18 лютого 2015 року, проведеної комунальним закладом ОСОБА_1 обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднання», якому не надано належної оцінки як і не досліджено інші докази, наявні в матеріалах справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до автоматизованого розподілу судових справ справу № 369/8438/14 -ц було передано на розгляд судді Волчка А.Я.

Розгляд справи неодноразово відкладався з причин неявки представників сторін, необхідністю витребування додаткових доказів.

Протокольною ухвалою від 16.06.2016 року було замінено неналежного відповідача ОСОБА_7 на належного відповідача ОСОБА_3.

У судове засідання представники сторін не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суд не повідомили.

Від представника позивача, представника відповідача та третіх осіб через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи.

Враховуючи, що станом на 01 листопада 2017 року пояснення та докази у підтвердження своєї позиції представниками сторін надані, враховуючи наявність клопотань представників сторін про розгляд справи у їх відсутність, керуюючись ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 656, 657 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

При розгляді справи судом встановлено, що 17 вересня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0606 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Хотівська сільська рада, садове товариство «Академічне», з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :04:004:0024, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №2315.

17 вересня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу садового будинку загальною площею 117,7 кв.м, який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Хотівська сільська рада, садове товариство «Академічне», вул. Садова, буд. 17, будинок №120, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №2310.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У п. 8постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»вказано, що відповідно до частини першоїстатті 215 ЦК України підставою недійсності правочинуєнедодержаннястороною (сторонами) вимог, які встановленістаттею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті205 - 210,640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори),уяких відсутнівстановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статями 210та640 ЦКне є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Заст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв'язку із вчиненням такого правочину.

Для визначення наявності такого стану у ОСОБА_2 на момент підписання оспорюваних правочинів на підставі ухвали суду комунальним закладом ОСОБА_1 обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднання»проведено судово-психіатричну експертизу, за результатами якої 18 лютого 2015 року складено висновок.

Згідно із висновком експертизи ОСОБА_2 протягом останніх років, а також у період підписання договорів купівлі-продажу 17 вересня 2012 року усвідомлювати своїх дій та керувати ними не могла.

Надаючи оцінку висновку експертизи, судом встанволено, що експертами не досліджено стан, в якому перебувала ОСОБА_2 17 вересня 2012 року в день укладення оспорюваних договорів,висновки експертизи не мотивовані.

При цьому, експерти вийшли за межі своїх повноважень і надали висновок про те, що ОСОБА_2не могла усвідомлювати своїх дій та керувати ними не лише у період підписання договорів купівлі-продажу 17 вересня 2012 року, а й протягом останніх років.

Крім цього, згідно із зазначеним вище висновком експерти вдалися не до аналізу медичної документації і характеристики стану здоров'я позивачки, а акцентували свою увагу виключно на тому, що ситуація, яка передувала цьому підписанню, була складна, як відомо із матеріалів цивільної справи. Крім того, зазначили, що, підписуючи ці договори, підекспертна залишалася без житла, тому викликають сумніви в обґрунтованості подібного правочину, здатність адекватно оцінювати наслідки скоєного правочину і свідчить про те, що підекспертна слабо усвідомлювала характер правових дій, які їй треба було вчинити, їх наслідки.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» справи про визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Досліджуючи всі наявні докази у матеріалах справи, судом також встановлено, що відповідно домедичної довідки № 727 Психоневрологічного диспансеру №2 про проходження обовязкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів 16 грудня 2011 рокуСергеєва Н.І., за медичною допомогою не зверталася, на обліку не перебуває.

ОСОБА_1 міського психоневрологічного диспансеру №2 вих.№657 від 01.08.2016 р. повідомлено, що лікарем-психіатром диспансеру дійсно була видана довідка від 16.12.2011 року щодо не перебування на обліку у диспансері. Підстав для проведення ЛКК лікарем психіатром, що видавав довідку, виявлено не було, тобто, засідання ЛКК не проводилося.

Відповідно до договору застави транспортних засобів від 16 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_6. за № 3822, ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання забезпечити виконання ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 умов договору позики від 16 грудня 2011 року, що свідчить про те, що в той період ОСОБА_2 вчиняла інші значні правочини та займалася характерною діяльністю.

Згідно розписки від 21 вересня 2012 року про отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за договором позики від 16 грудня 2011 року 80 080 євро, вбачається, що через чотири дні після укладення оспорюваних договорів ОСОБА_2 передала отримані від продажу свого майна грошові кошти в розмірі 80 080 євро кредитору ОСОБА_4, та відібрала від останньої на підтвердження цього факту відповідну розписку.

З даних доказів вбачається дійсна мета укладення оспорюваних договорів отримати відповідні грошові кошти, зокрема для погашення заборгованості за Договором позики від 16 грудня 2011 року, з метою забезпечення виконання зобовязання якого ОСОБА_2 виступила майновим поручителем.

При наданні в судовому засіданніособистих пояснень приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_6, остання повідомила, що перед посвідченням оспорюваних договорів ОСОБА_2 декілька разів зявлалася до неї на прийом, з метою укладення вищезазначених договорів, вела себе обізнано, коректно та зважено. 17 вересня 2012 року ОСОБА_2 самостійно зявилася до нотаріальної контори, під час співбесіди з нотаріусом будь-яких проявів своєї необізнаності та не усвідомлення своїх дій з боку ОСОБА_2 нотаріусом виявлено не було.

За таких обставин, оцінючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 з підстав, передбачених ст. 205 ЦК України, та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті.

Іншою підставою недійсності оспорюваних правочинів, ОСОБА_2 зазначає в своїй позовній заяві, як вчинені з метою приховати інший правочин, з метою проведення розрахунку за договорами позики, а тому на її думку вони є удаваними. Таким чином, позивачем заявлено різні взаємовиключні підстави визнання правочинів недійсними.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки не підлягають задоволенню.

Інші позовні вимоги не підлягають задоволенню оскільки є необґрунтованими та похідними від вимог про визнання недійними договорів купівлі продажу.

Також суд не погоджується з доводами позовної заяви про недійсність договору через його безгрошовість, з тих підстав, що в матеріалах справи наявні відповідні розписки про передачу грошових коштів третій особі в рахунок погашення зобовязання позики, а зміст договорів купівлі-продажу містить положення про розрахунок між сторонами в момент укладення спірних договорів.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Покупець зобовязаний оплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару подавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитись від договору купівлі-продажу.

Таким чином, наслідки порушення покупцем умов оплати товару є право продавця вимагати або сплати товару з врахуванням процентів за користування грошовими коштами або відмовитись від договору, а не визнання договору недійсним.

Ст.229 та ст.230 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина першастатті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

За ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

У п. 20, 25 вищевказаної постанови зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

За удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставістатті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦКможуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

На підставі наведеного, оцінюючи кожний доказ окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

Керуючисьпостановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 202-215,ст.ст.57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договорів недійсними, визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.Я.Волчко