Номер провадження: 22-ц/785/5815/17
Номер справи місцевого суду: 520/7068/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 травня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

16.06.2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі-Банк) звернулось із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що 09.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (далі-Банк 2) і ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 132 730 швейцарських франків на строк до 09.10.2027 року зі сплатою 7,99% річних за користування кредитними коштами.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 09.10.2006 року, позичальник ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку 2 квартиру АДРЕСА_1, який належав іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2006 року.

08.12.2011 року між Банком і Банком 2 укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, зокрема і за кредитним договором від 09.10.2006 року між Банком 2 та ОСОБА_2

Посилаючись на те, що позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконував умови кредитного договору допустив заборгованість з повернення кредиту та сплати відсотків у розмірі 194 165,75 швейцарських франків, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Банком права власності на предмет іпотеки, визнання за Банком права власності на спірну квартиру й припинення права власності іпотекодавця з виселенням його та усіх осіб, які мешкають у квартирі.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.08.2014 року до участі у справі у якості співвідповідачів залучені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.133 т.1).

Представник Банка не приймав участі у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Відповідачі не приймали участі у судовому засіданні в суді першої інстанції, представник ОСОБА_2 подала заперечення на позов і просила розглянути справу за її відсутності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Банка просить рішення суду від 10.05.2017 року скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність рішення суд, невідповідність висновків суду обставинам справи і наявність підстав для задоволення позову.

Представник ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення скарги.

Представник Банка, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 не зявились у засідання колегії суддів, сповіщались про розгляд справи 02.11.2017 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень апеляційного суду.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 з тих підстав, що позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконував умови кредитного договору допустив заборгованість з повернення кредиту та сплати відсотків у розмірі 194 165,75 швейцарських франків (а.с.3-8 т.1). Суд, відмовляючи у позові виходив з того, що сторони іпотечного договору досягли згоди про можливість позасудового врегулювання спору - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, тобто питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності підлягає вирішенню у позасудовому порядку (а.с.259,260 т.1).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини із зобов'язань, які регулюються нормами ЦК України і Законом України Про іпотеку.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (далі-Банк 2) і ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 132 730 швейцарських франків на строк до 09.10.2027 року зі сплатою 7,99% річних за користування кредитними коштами (а.с.12-27 т.1).

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 09.10.2006 року, за іпотечним договором від 11.10.2006 року позичальник ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку 2 квартиру АДРЕСА_1, яка належала іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2006 року (а.с.28-31 т.1).

08.12.2011 року між Банком і Банком 2 укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, зокрема і за кредитним договором від 09.10.2006 року між Банком 2 та ОСОБА_2 (а.с.55-59 т.1).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.6 договору іпотеки від 29.08.2007 року, у разі порушення іпотекодавцем умов кредитного договору, звернення стягнення на іпотечне майно може бути здійснене на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (розділ 5 договору, а.с.30 т.1).

Так, у разі настання обставин, зазначених у п.4.1 іпотечного договору, іпотеко держатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі законодавчої можливості застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотеко держателя, як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз.2 ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення про яке йдеться в п.5.1 іпотечного договору (п.п. 5.5,1, 5.3 іпотечного договору, а.с.30 т.1).

За змістом ст. 33 ч.3 Закону України Про іпотеку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Можливість виникнення права власності на підставі рішення суду передбачена ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України (визнання права власності) не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності на набуте раніше майно на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України, Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту про задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому, відповідно до ст. 37 ч.1 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (правова позиція Верховного суду України від 27.04.2017 року у справі №6-679цс17).

Зважаючи на те, що договір іпотеки від 29.08.2007 року містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (розділ 5), що є правовою підставою для реєстрації права власності за іпотекодержателем у позасудовому порядку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові за необгрунтованістю вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на підставі рішення суду.

Доводи представника Банка у скарзі про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності можливе також і на підставі рішення суду не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають змісту правочину та вимогам ст. 37 ч.1 Закону України «Про іпотеку», якими передбачені відповідні застереження в договорі, що є правовою підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем у позасудовому порядку.

Наявність у договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (розділ 5 іпотечного договору), що є підставою для реєстрації права власності за іпотекодержателем у позасудовому порядку також відповідає правовій позиції Верховного суду України від 27.04.2017 року у справі №6-679цс17.

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові, рішення суду відповідає обставинам справи і вимогам закону, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін з підстав, які викладені у мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Г.Я. ОСОБА_6 Сєвєрова