Провадження № 2/235/60/17
Справа № 235/6339/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

при секретарях Кожушко І.О., Муханової В.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про вселення у житлове приміщення, встановлення порядку користуванняжитловим приміщенням та зобовязання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про вселення у житлове приміщення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивачка зазначила, що їй на праві приватної власності належить 2/3 частини квартири № 64, розташованої в будинку № 144 по вулиці Маршала Москаленка в м. Покровську Донецької області (1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 1996 року, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду при Ясинуватському відділенні Донецької залізниці та 1/3 частка на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстрованого в реєстрі за № 605).

Відповідачу ОСОБА_3 належить 1/3 частина квартири № 64, розташованої в будинку № 144 по вулиці Маршала Москаленка в м. Покровську Донецької області на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 1996 року, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду при Ясинуватському відділенні Донецької залізниці.

Квартира розташована на 7 поверсі 9-поверхового будинку загальною площею з балконом та лоджією 61,6 кв.м, загальною площею 59,2 кв.м., та складається з 3 кімнат житловою площею 35,2 кв.м, у тому числі 1-а кімната 11,7 кв.м, 2-а кімната 7,8 кв.м, 3-я кімната 15,7 кв.м, кухня площею 7,7 кв.м, вбиральня площею 1,2 кв.м, ванна кімната площею 2,9 кв.м, передпокій площею 11,1 кв.м, збудована шафа площею 1,1 кв.м. Також квартира обладнана балконом площею 0,9 кв.м та лоджією площею 1,5 кв.м.

Під час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі восени 2010 року ними було прийнято рішення, що в даній квартирі, що належить їм на праві спільної часткової власності, буде проживати син відповідача ОСОБА_5 зі своєю родиною.

З червня 2012 року шлюбні відносин між нею та ОСОБА_3 були припинені, з 27 січня 2015 року шлюб між нею та ОСОБА_3 був розірваний. Після припинення шлюбних відносин між ними склалися неприязне ні стосунки, в тому числі й з приводу спільного володіння та користування спірною квартирою.

Відповідачі не визнають її право на проживання та користування спірною квартирою та всіма способами перешкоджають їй в реалізації цього права, а саме відмовляються надавати їй ключі від вхідних дверей квартири. Співвідповідач ОСОБА_5 відкрито користується всією квартирою, використовує її для проживання в ній своєї родини, розміщує в ній свої речі, чим вже унеможливлює користування належною їй власністю.

Вона неодноразово пропонувала відповідачам вирішити питання мирним шляхом, саме нею було запропоновано укласти договір купівлі-продажу її частки квартири або щоб вона могла викупити частку відповідача ОСОБА_3, але він не погодився на її умови.

Всі її намагання увійти у квартиру та користуватися нею до позитивного результату не призвели, - відповідачі усякими засобами перешкоджають їй в реалізації цієї мети. Відповідачі в квартиру її не пускають, ключів від вхідної квартир не дають, чим порушують її право на володіння, користування та розпорядження її майном.

На підставі наведеного позивачка просила вселити її у квартиру АДРЕСА_1, встановити порядок користування цією квартирою, передав їй у користування кімнату 5 загальною площею 7,8 кв.м, кімнату 6 загальною площею 15,7 кв.м, яка обладнана балконом площею 0,9 кв.м, ОСОБА_3 передати у користування кімнату 2 загальною площею 11,7 кв.м, яка обладнана лоджією площею 1,5 кв.м, залишивши у спільному користуванні кухню площею 7,7 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м, ванну кімнату площею 2,9 кв.м, передпокій площею 11,1 кв.м, збудовану шафу площею 1,1 кв.м., а також зобовязати відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні виділеними їй кімнатами і підсобними приміщеннями, передав ключі від вхідних дверей спірної квартири.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, пояснивши, що відповідач ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає. З її дозволу та дозволу іншого співвласника цієї ж квартири ОСОБА_3 в квартирі зареєстрований та проживає ОСОБА_5, якому вона добровільно передала свій комплект ключів від квартири для користування нею. В жовтні 2016 року вона звернулась до ОСОБА_5 з проханням повернути їй ключі від квартири, оскільки їй не було де мешкати, однак він відмовив у її проханні. Також у передачу їй ключів від квартири їй відмовив також й ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_3 перешкоджає їй користуватися квартирою тим, що зараз там проживає його син ОСОБА_5 разом із своєю родиною.

Представник позивачки ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити повністю. Пояснила, що позивачка передала ключі від належної їй квартири своєму колишньому чоловікові ОСОБА_6 для передачі синові ОСОБА_5 На теперішній час відсутність у неї ключів від квартири є єдиною перешкодою для користування квартирою. ОСОБА_1 робила пропозиції відповідачам купити у неї часту квартири, які виявилися безрезультатними.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав частково, надавши суду такі пояснення, що в квартирі АДРЕСА_1 вже 6 років зареєстрований та проживає його син ОСОБА_5, який був вселений туди за згодою його колишньої дружини ОСОБА_1 ОСОБА_1 за власною волею передала ОСОБА_3 ключі від квартири для користування житлом. Особисто він нічим не перешкоджає позивачці користуватися квартирою, ніколи не чув, щоб при ньому вона просила у сина передати їй ключі від квартири, згоден із запропонованим позивачкою порядком користування квартирою.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності за участю його представника ОСОБА_4 Відповідачем ОСОБА_5 надані письмові пояснення, згідно яких він дійсно зареєстрований і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 за згодою власників цієї квартири разом із дружиною та двома неповнолітніми дітьми. Зазначив, що відносини з ОСОБА_1 у нього завжди були добрі, і вона жодного разу не робила будь-яких дій, щоб вселитися в квартиру, а його виселити з неї. Він жодного разу не отримував від ОСОБА_1 пропозицію про покупку її долі в спірній квартирі. Право власності (володіння) позивачки ним не порушувалось. Він визнає її право власності, а в квартирі проживає лише за правом користування, яке сама ж ОСОБА_1 йому і надала, що само по собі не може бути перешкоджанням для реалізації права власності (а.с.87, 97).

Представник відповідачів ОСОБА_4 позовні вимоги визнала частково в частині визначення порядку користування квартирою, при визначенні якого необхідно врахувати інтереси відповідача ОСОБА_7, в іншій частині просила в задоволенні позову відмовити. В заяві від 17 березня 2017 року, надісланої на адресу суду електронною поштою, просила при ухваленні рішення врахувати, що кімната, яку позивачка просить передати у користування ОСОБА_3, значиться площею 11,7 кв.м., але при перерахунку її довжини та ширини її площа склала 11,49 кв.м, а 1/3 частина від житлової площі, тобто доля ОСОБА_1 повинна складати 11,73 кв.м, тобто має місце різниця в бік зменшення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 1984 року по 13 лютого 2015 року, шлюб було розірвано за рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2015 року, що набрало законної сили 13 лютого 2015 року (а.с.13).

Позивачка є власницею 2/3 частки квартири АДРЕСА_1, що належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 1996 року, виданого Комісією по приватизації державного житлового фонду при Ясинуватському відділенні Донецької залізниці згідно з рішенням від 16 грудня 1996 року № 31 та договору дарування 1/3 частини квартири від 12 травня 1999 року, укладеного між нею та ОСОБА_8, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_9В, зареєстрованого в реєстрі за № 605 (а.с.9, 10).

Відповідач ОСОБА_3 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, що належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 1996 року, виданого Комісією по приватизації державного житлового фонду при Ясинуватському відділенні Донецької залізниці згідно з рішенням від 16 грудня 1996 року № 31 (а.с.9).

Згідно довідки ОСББ «Маршала ОСОБА_9, 144 м. Покровськ» ОСОБА_5 дійсно зареєстрований і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з серпня 2010 року. Разом з ним за цією ж адресою з серпня 2010 року проживає без реєстрації його сімя; дружина ОСОБА_10, малолітні сини ОСОБА_11, ОСОБА_12 (а.с.50).

Свідок ОСОБА_13 показала суду, що раніше в квартирі АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_1 разом із своїм чоловіком ОСОБА_3 Близько 5-6 років тому ОСОБА_1 переїхала мешкати в іншу квартиру. На теперішній час в зазначеній квартирі проживає син ОСОБА_3 ОСОБА_5, його дружина та діти. Ані ОСОБА_1, ані ОСОБА_3 до квартири не зявляються.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що по сусідству із нею в квартирі АДРЕСА_1 мешкає ОСОБА_5 та члени його сімї, власниками ж житла є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Вона не бачила, щоб ОСОБА_1 намагалась вселитися в квартиру, про наявність у ОСОБА_1 ключів від квартири їй невідомо, не бачила, щоб ОСОБА_3 не пускав ОСОБА_1 у квартиру. ОСОБА_1П скаржилась їй на те, що не має можливості користуватися належною їй квартиною, так як там знаходяться сторонні люди. Свідок вважає, що позивачку не пускають у власну квартиру всі особи, які там бувають.

Під правом власності ч.1 ст.316 ЦК України визначає право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як передбачено у ч.ч.1-3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст.355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч.1).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.2).

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом (ч.3).

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4).

Ч.1 ст.356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч.2).

Із змісту ст.391 ЦК України випливає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Доказами відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються відповідно до ч.2 цієї ж статті на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З пояснень осіб, які беруть участь у справі, було встановлено, що ОСОБА_5 за згодою співвласників квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був вселений у зазначену квартиру та зареєстрований в ній у серпні 2010 року, якому позивачка добровільно передала ключі від зазначеної квартири для користування житловим приміщенням.

Відповідачі заперечують факт звернення до них позивачкою із проханням передати їй ключі від квартири, будь-яких доказів такого звернення до відповідачів позивачкою суду не надано.

Отже, суд приходить до висновку про те, що права позивачки в цій частині не були порушені відповідачами, а тому не підлягають судовому захисту шляхом вселення її у спірну квартиру та зобовязання відповідачів передати їй ключі від квартири.

Положеннями ст.358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.1).

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч.2).

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч.3).

Згідно розяснень Верховного Суду України, що викладені у п.14 постанови Пленуму «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995р., квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійним виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У звязку з наявністю між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спору щодо порядку володіння та користування спірною квартирою, яка знаходиться у їх спільній частковій власності, і неможливістю виділити їм ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири, - підлягає встановленню судом порядок користування приміщенням квартири, про що заявлено позов ОСОБА_1

Визначаючи порядок користування приміщенням квартири АДРЕСА_1, суд виходить із розміру частки спільного майна, яка належить її співвласникам, і вважає за можливе встановити такий порядок користування спірною квартирою: передати у користування ОСОБА_1 згідно технічного паспорту на квартиру кімнату 5 загальною площею 7,8 кв.м, кімнату 6 загальною площею 15,7 кв.м, яка обладнана балконом площею 0,9 кв.м; передати у користування ОСОБА_3 згідно технічного паспорту на квартиру кімнату 2 загальною площею 11,7 кв.м, яка обладнана лоджією площею 1,5 кв.м, залишивши у їх спільному користуванні кухню площею 7,7 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м, ванну кімнату площею 2,9 кв.м, передпокій площею 11,1 кв.м, збудовану шафу площею 1,1 кв.м.

Посилання представника відповідачів на те, що при визначенні порядку користування квартирою, що знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3, мають бути враховані інтереси зареєстрованого в квартирі ОСОБА_5, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки згідно ст.358 ЦК України порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю, визначається між співвласниками, тоді як відповідач ОСОБА_5 є лише користувачем зазначеної квартири.

Враховуючи положення ст.ст.3, 15 ЦПК України, згідно яких кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а також, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобовязання відповідачів не чинити позивачці перешкод у користуванні виділеними їй кімнатами і підсобними приміщеннями, суд виходить з того, що вони не підлягають задоволенню з огляду на те, що заявлені передчасно, тобто на майбутнє, а тому не підлягають судовому захисту.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. (а.с.1).

Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 321, 355, 356, 358, 386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст.15, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити порядок користування житловим приміщенням квартирою № 64 будинку № 144 по вулиці Маршала Москаленка в м. Покровську Донецької області, передавши у користування: ОСОБА_1 згідно технічного паспорта на квартиру кімнату 5 загальною площею 7,8 кв.м, кімнату 6 загальною площею 15,7 кв.м, яка обладнана балконом площею 0,9 кв.м, ОСОБА_3 - кімнату 2 загальною площею 11,7 кв.м, яка обладнана лоджією площею 1,5 кв.м, залишивши у спільному користуванні кухню площею 7,7 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м, ванну кімнату площею 2,9 кв.м, передпокій площею 11,1 кв.м, збудовану шафу площею 1,1 кв.м.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_3, 17.12.1950р.н., РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 на відшкодування сплаченого судового збору 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скарг у протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини проголошені негайно після проголошення судового розгляду 17 березня 2017 року, повний текст рішення суду виготовлений 22 березня 2017 року.

Суддя Г.В. Назаренко