Справа № 285/146/17
провадження у справі № 2/0285/632/17
14 березня 2017 року м. Новоград-Волинський
Новоград - Волинський міськрайонний суду Житомирської області у складі судді Сташків Т.Б. за участі секретаря судового засідання Медяної І.В., та осіб, які беруть участь у справі:
представник позивача: ОСОБА_1
відповідача: представник не прибув
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні позовну заяву у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Новоград-Волинської міської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом та за набувальною давністю,-
12 січня 2017 року позивач звернулася в суд з позовом до Новоград-Волинської міської ради про визнання права власності, в якій просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку № 48 по вул. Коростенській в м. Новоград-Волинський в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, померлої 17 січня 2001 року та на 1/2 частину цього будинку за набувальною давністю, що належала ОСОБА_4, померлому 30 вересня 1957 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору про надання земельної ділянки під забудову будинку від 30.12.1947 року її бабою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було збудовано житловий будинок № 48 по вул. Коростенській у м. Новоград-Волинський. 30.09.1957 році помер ОСОБА_4, після його смерті спадщина не відкривалась. ОСОБА_3 відкрито і безперервно володіла та користувалась належною ОСОБА_4 частиною будинку. 28.08.1973 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 за час спільного проживання у них народилась донька її мати ОСОБА_7. ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 14.05.1981 році, за час шлюбу у них народилась дочка, позивач ОСОБА_2. 17.01.2001 році померла баба ОСОБА_3, після смерті якої відрилась спадщина. Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.04.2016 року № 285/571/16-ц встановлено факт прийняття спадщини позивачем, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3. 20.07.2016 року позивач звернулась до приватного нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримала відмову, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок. З січня 2000 року вона проживає у даному будинку. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується, здійснює поточні ремонти, сплачує кошти за послуги. Враховуючи, що іншого способу оформлення позивачем своїх прав на вказане нерухоме майно немає, вона звернулась з даним позовом до суду, у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, та на 1/2 частину будинку за набувальною давністю, що належала ОСОБА_4
У судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив задовольнити вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення заперечень не має.
Представник відповідача в судове засідання не прибув повторно, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності, чи про відкладення розгляду справи не подавав.
За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі договору про надання земельної ділянки під забудову, укладеного 30.12.1947 року між Новоград-Волинським відділом комунального господарства, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, останніми було збудовано житловий будинок № 48 по вул. Коростенській, м. Новоград-Волинський, загальною площею 142,8 кв.м (а.с.5-6).
Відповідно до оціночного акта від 28.03.1974 року та технічного паспорта на житловий будинок № 48 по вул. Коростенскій, .м Новоград-Волинський від 01.02.2016 року даний будинок введено в експлуатацію (а.с.7, 8-10).
30 вересня 1957 року помер ОСОБА_4. З моменту смерті останнього, ОСОБА_5 відкрито і безперервно володіла та користувалась належною йому частиною будинку.
28.08.1973 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6, прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 (а.с.16), під час шлюбу у них народилась донька ОСОБА_7, матір позивача (а.с.21).
14 травня 1981 році ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 (а.с.22), у яких 31.08.1987 року народилась донька ОСОБА_9 позивач у справі (а.с.24). Відповідно до свідоцтва поро шлюб № 014482 від 20.05.2006 року позивач, у звязку з реєстрацією шлюбу, змінила прізвище на - Стасюк (а.с.25).
17.01.2001 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15).
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області № 285/571/16-ц від 26.04.2016 року встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_2, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3, яка померла 17.01.2001 року (а.с.19).

18.03.2015 року позивач подала заяву до приватного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.16).

20.07.2016 року приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу ОСОБА_10 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 48, по вул. Коростенській, м. Новограді-Волинському, після смерті баби ОСОБА_3, померлої 17.01.2001 року, у звязку з відсутністю належно оформленого та зареєстрованого правовстановлюючого документа на даний житловий будинок.

Право власності на житловий будинок № 48 по вул. Коростенській, м. Новоград-Волинський не зареєстровано в установленому законом порядку в Державному комунальному підприємстві Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації, що підтверджується довідкою № 1145 від 25.05.2016 року (а.с.11).

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Однією з таких підстав, відповідно до статті 1217 ЦК України, є спадкування майна за законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України).

За змістом статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Згідно із п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Обовязок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку обєкти нерухомості введено лише з 29.06.98р. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 9.06.98р. №121.

Таким чином права, набуті (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.98р. з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, можна вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку.

Судом встановлено, що відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності в спадкодавця, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося наступним чином: після закінчення будівництва у погосподарську книгу сільської ради вносився відповідний запис та відкривався особистий рахунок на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.

На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Після чого, відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Щодо сучасної правової оцінки цих правовстановлюючих документів, то відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Чинне на момент виникнення у спадкодавця права власності, законодавство такої реєстрації зазначеного будинку не передбачало.

За таких обставин, оскільки чинне законодавство на момент будівництва спірного будинку не передбачало державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а також, що судовим рішенням встановлено факт прийняття позивачкою спадщини, після смерті її баби ОСОБА_3, то відповідно до ст.1216 ЦК України ОСОБА_2 набула право власності на 1/2 частину домоволодіння по вул. Коростенській, 48 у м. Новоград-Волинському в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

Що стосується позовних вимог про визнання права власності на 1/2 домоволодіння за набувальною давністю, то суд виходить з такого.

З матеріалів справи вбачається, житловий будинок № 48 по вул. Коростенській, м. Новоград-Волинський загальною площею 142,8 кв.м. належав на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка добросовісно, відкрито та безперервно користується нерухомим майном, а саме - житловим будинком № 48 по вул. Коростенській в м. Новоград-Волинський, протягом більше 10 років: сплачує комунальні платежі, здійснювала поточні та капітальні ремонти житла, що підтверджується актом депутата міської ради від 1.02.2016 року(а.с.18).

Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами (а.с.5-26).

Чинним законодавством передбачено набуття за рішенням суду права власності на чуже нерухоме майно особою, яка добросовісно заволоділа і продовжує відкрито та безперервно ним володіти протягом десяти років (набувальна давність - ст. 344 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він набирає чинності з 1.01.2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном розпочалось за 3 роки до набрання чинності ЦК України. Таким чином, перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати тільки після 1.01.2001 року.

Положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України - добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку.

З урахуванням зазначеного, для правильного вирішення спору, пов'язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід належним чином встановлювати обставин, що мають значення для справи, та враховувати зокрема наступне:

- задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння;

- за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;

- відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності.

Також, пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном, а саме: 1/2 частиною житлового будинку № 48 по вулиці Коростенській, що у місті Новоград-Волинський, і продовжує відкрито та безперервно володіти цим нерухомим майном протягом десяти років, і ніхто за цей час не заявляв до неї вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, що не викликає у суду сумнівів щодо правомірності набуття нею вказаного майна та дотримання всіх істотних умов набуття права власності за набувальною давністю, - суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання права власності на 1/2 частину будинку за набувальною давністю є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 174, 209, 212215 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 344 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на домоволодіння № 48 по вул. Коростенській у м. Новоград-Волинський загальною площею 142,8 кв.м., житловою площею 74,45 кв.м., яке складається з житлового будинку літера «А», житловою прибудовою літера «А-1», прибудови літера «а», веранди літера «а-1», веранди літера «а-ІІ», прибудови літера «а-ІІІ», погребу № 1 під частиною будинку, погребу № 2, колодязю № 3, огорожі № 4, сараю літерою «Б», убиральні літера «В», з яких 1/2 частина в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, померлої 17 січня 2001 року та на 1/2 частину домоволодіння, що належала ОСОБА_4, померлому 30 вересня 1957 року, за набувальною давністю.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України та може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 17 березня 2017 року.

Суддя Т.Б. Сташків