АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/9660/2017 Головуючий у 1 інстанції - Виниченко Л.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2017року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д., Задерей І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, що діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Управління житлово - комунального господарства та будівництва, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про зобов'язання вчинити дії щодо передачі у власність житлового приміщення,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача Дніпровської РДА ум. Києві в особі Управління житлово - комунального господарства та будівництва, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району у м. Києва» про зобов'язання вчинити дії щодо передачі у власність житлового приміщення. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у кімнату АДРЕСА_1, загальною площею 21,5 кв. м., позивач ОСОБА_2 вселилась, а згодом з 09 лютого 2007 року зареєструвалась, як член сім'ї наймача, як дружина ОСОБА_5, за згодою власника гуртожитку - Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця». 25 березня 2008 року за цією ж адресою зареєстрований її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та проживає разом з ОСОБА_2 по теперішній. Вказувала, що позивач ОСОБА_2 та її син у відповідності з вимогами ч. 2 ст.161 Житлового кодексу України з моменту вселення набули права користування зазначеним приміщенням і проживають в ньому на законних підставах. Зазначала, що її колишній чоловік ОСОБА_5, як особа, на яку видавався ордер на вселення в зазначену кімнату, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 2-336/10 від 27 травня 2010 року був виселений з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, ОСОБА_2 переоформила особовий рахунок на зазначену кімнату на себе. Зазначала, що нею частково реалізовано право на приватизацію житла і вона є власницею 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, тому вона вирішила звернутись до органу приватизації Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про приватизацію кімнати АДРЕСА_1 на неповнолітнього сина ОСОБА_3 Листами № 43/1-146 від 21.03.2016 р. та № 43/1-344 від 02.06.2016 р. управління житлово-комунального господарства та будівництва їй було відмовлено у зв'язку з тим, що при подачі документів на приватизацію кімнати відсутній ордер на право зайняття житлового приміщення.

Проте ордер на зазначену кімнату АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не отримувала, а вселилась у зазначене житло на підставі частини 1ст. 161 Житлового кодексу України, як член сім'ї ОСОБА_7 та набула рівного з ним права користування вказаною кімнатою. У зв'язку з чим вважає відмову відповідача у приватизації неправомірною, а відтак просила суд зобов'язати відповідача Дніпровську РДА у м. Києві в особі управління житлово-комунального господарства та будівництва безоплатно передати у власність ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 житлове приміщення - кімнату АДРЕСА_1, загальною площею 21,5 кв. м. та у місячний строк з дня отримання рішення суду оформити необхідні документи і видати свідоцтво на право власності.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, яка діє вінтересах малолітнього сина ОСОБА_3 до Дніпровської РДА у м. Києві в особі Управління житлово - комунального господарства та будівництва, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району у м. Києва про зобов'язання вчинити дії щодо передачі у власність житлового приміщення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Зазначила, що при ухваленні рішення судом не враховані норма ст..10 Житлового кодексу України, згідно з якою орган приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, окрім випадків передбачених законом. Проте Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» не пов'язує відсутність ордеру з неможливістю приватизації житлового приміщення. Вказує, що про перелік документів, необхідних для приватизації, йдеться лише в «Положенні про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян». Зазначила, що під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що позивачка мала право на приватизацію, проте при поданні документів органу приватизації з незалежних від неї причин не вистачило всіх необхідних документів, суд повинен був зобов'язати орган приватизації, тобто відповідача передати і оформити у власність позивачу кімнату у гуртожитку.

В суді апеляційної інстанції позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представники відповідачів в суді апеляційної інстанції заперечували проти апеляційної скарги і просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно листа Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» від 18.04.2012 року, кімната АДРЕСА_1 у 2005 році була надана для проживання ОСОБА_7, який працював на посаді виконроба БМЕУ-1.

У 2007 року ОСОБА_2 було поселено, як дружину до чоловіка у кімнату АДРЕСА_1, та зареєстровано в ній 09.02.2007 р. Також 25 березня 2008 року зареєстровано їхнього сина -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було розірвано. Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки форми № 3 виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» 02.03.2016 року за № 712, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 з 2007 року та ОСОБА_3 з 2008 року, що також підтверджується довідкою від 10.02.2016 року.

Рішенням Дніпровського суду м. Києва від 27.05.2010 року ОСОБА_7 виселено з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Дніпровського суду м. Києва від 03.04.2012 року визнано ОСОБА_2 такою, що втратила користування житловим приміщенням кімнати АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07.08.2012 року рішення Дніпровського суду м. Києва від 03.04.2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

Відповідно до розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 12.11.2012 року № 490 та наказу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва від 29.12.2012 року № 574 останнє прийняло від Київського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №1 Державного територіального галузевого об'єднання «Південо - Західна залізниця» на баланс гуртожиток по АДРЕСА_1 з додатком № 1 з 01.11.2012 року.

КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» листом №103/46-331 від 23.01.2015року відмовило ОСОБА_2 про зміну договору найму житлового приміщення.

Листом від 27.02.2015 року Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація відмовила ОСОБА_2 у видачі ордеру на кімнату АДРЕСА_1.

Управління житлово-комунального господарства та будівництва листом №43/1-344 від 02.06.2016 року повідомило позивача, що у зв'язку з тим що ОСОБА_2 належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_2, оформити передачу у приватну, спільну (сумісну або часткову) власність кімнату АДРЕСА_1 не має підстав.

04.05.2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до органу приватизації Дніпровської РДА в м. Києві із заявою про оформлення передачі спірного приміщення в приватну власність у рівних частках їй та ОСОБА_3

Відповідно до витягу з розпорядження № 88 від 23.02.2016 року Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації «Про надання дозволу на вчинення правочинів щодо майна, право власності або право користування яким мають діти» надано дозвіл ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на приватизацію кімнати АДРЕСА_1 на ім'я малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно інформаційної довідки Управління житлово-комунального господарства № 43/1-950 від 16.12.2016 року, у зв'язку з тим, що наданий ОСОБА_2 пакет документів для оформлення передачі у приватну власність житла був не повний, а також на підставі наданих довідок з'ясувалось, що ОСОБА_2 належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_2, справу повернуто на доопрацювання до Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації.

Позивач звернулася до Управління житлово-комунального господарства із заявою про приватизацію кімнати у гуртожитку на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак, їм було відмовлено, так як разом із пакетом документів не було надано ордер на житлове приміщення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не виконані вимоги щодо надання повного пакету документів, передбачених для приватизації кімнати у гуртожитку, а також на те, що задоволення позову буде формою втручання суду у дискреційні повноваження органу приватизації.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, так як суд неповно з'ясував обставини справи та прийшов до висновку, що не відповідає обставинам справи, порушив норми матеріального права, що відповідно до ст.. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового.

Відповідно до ст.. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»

1. Приватизацiя державного житлового фонду здiйснюється уповноваженими на це органами, створеними мiсцевою державною адмiнiстрацiєю, та органами мiсцевого самоврядування, державними пiдприємствами, органiзацiями, установами, у повному господарському вiданнi або оперативному управлiннi яких знаходиться державний житловий фонд.

2. Передача квартир (будинкiв), житлових примiщень у гуртожитках здiйснюється в спiльну сумiсну або часткову власнiсть за письмовою згодою всiх повнолiтнiх членiв сiм'ї, якi постiйно мешкають у цiй квартирi (будинку), житловому примiщеннi у гуртожитку, в тому числi тимчасово вiдсутнiх, за якими зберiгається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового примiщення у гуртожитку.

10. Органи приватизацiї, органи мiсцевого самоврядування не мають права вiдмовити мешканцям квартир (будинкiв), житлових примiщень у гуртожитках у приватизацiї займаного ними житла, крiм випадкiв, передбачених законом.

11. Спори, що виникають при приватизацiї квартир (будинкiв) та житлових примiщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирiшуються судом.

Відповідно до ст.. 5 Закону Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на

законних підставах проживають у них. Пункт 4 статті 5 доповнено

абзацом згідно із Законом N 500-VI ( 500-17 ) від 04.09.2008; в

редакції Закону N 3716-VI ( 3716-17 ) від 08.09.2011 \

Як вбачається із матеріалів справи неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 має право користування кімнатою АДРЕСА_1, про що свідчить довідка по формі № 3 , де зазначено , що він є зареєстрованим за цією адресою. Його право користування житловим приміщенням не оспорюється представниками відповідача в судовому засіданні, він з народження проживає в зазначеному житловому приміщенні, а тому колегія суддів вважає, що відмова у приватизації кімнати у гуртожитку на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є безпідставною.

Посилання представників відповідачів на «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», де зазначено, що необхідно надавати ордер на жиле приміщення при його передачі у власність, не може бути прийнято до уваги, оскільки відповідно до Закону визначальним є право особи на житло, а не ордер, який в даному випадку особі, яка бажає приватизувати кімнату, не видавався, а зазначене право вона набула іншим шляхом, що не перешкоджає їй ставити питання про передачу цього житла у власність.

Колегія суддів також не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо втручання суду у дискреційні повноваження органу приватизації, оскільки суд не перебирає на себе функції органу приватизації та не визнає право власності на житлове приміщення, а визначає лише право ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на приватизацію кімнати АДРЕСА_1, яке порушено відповідачами.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про зобов'язання Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації в особі Управління житлово-комунального господарства та будівництва передати у власність ОСОБА_3 в особі його законного представника ОСОБА_2 кімнату АДРЕСА_1 відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Керуючись ст..ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2, що діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Управління житлово - комунального господарства та будівництва, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про зобов'язання вчинити дії щодо передачі у власність житлового приміщення задовольнити.

Зобов'язати Дніпровську районну в м. Києві державну адміністрацію в особі Управління житлово - комунального господарства та будівництва, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» передати у власність ОСОБА_3 в особі його законного представника ОСОБА_2 кімнату АДРЕСА_1 відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий^ Судді :