АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/1996/16-ц Номер провадження 22-ц/786/801/17Головуючий у 1-й інстанції Марущак Р. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Триголова В.М.,

суддів : Кузнєцової О.Ю., Одринської Т.В.,

секретар: Ачкасова О.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю інвестиційно-промисловою компанією "Полтавазернопродукт", третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: відділ Держгеокадастру у Глобинському районі, про тлумачення змісту правочину, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю інвестиційно-промисловою компанією "Полтавазернопродукт" про тлумачення змісту правочину, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення земельної ділянки відмовлено.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_2, оскаржив рішення, просив скасувати в та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09 січня 2012 року між позивачем, як орендодавцем, та Виробничим підрозділом Агрофірма «Степове» ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт», як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :00:020:0057, яка знаходиться на території Кринківської сільської ради Глобинського району Полтавської області та належить ОСОБА_2 на праві власності згідно державного акту на землю.

В п. 8 договору було зазначено, що договір укладено на п»ять років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою), але в будь-якому випадку він діє до моменту закінчення збирання врожаю орендарем.

Пунктом 44 договору оренди земельної ділянки передбачено, що цей договір набирає чинності після його державної реєстрації.

23 травня 2012 року договір оренди зареєстровано у відділі Держкомзему в Глобинському районі, про що є відповідна відмітка на договорі. 25 травня 2012 року земельна ділянка відповідно до акту приймання-передачі була передана орендодавцем у строкове платне користування орендарю.

На даний час між сторонами виник спір. Позивач рахує строк дії договору з моменту його підписання 9 січня 2012 року і вважає вказаний договір оренди припиненим внаслідок закінчення п»ятирічного строку, на який його було укладено, вимагає повернення земельної ділянки. Відповідач обчислює строк дії договору з моменту його державної реєстрації 23 травня 2012 року, вважає договір не припиненим, а тому не повертає земельну ділянку позивачу.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що відповідно ч.2 ст. 213 та ст. 637 ЦК України під час тлумачення змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері правовідносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять , а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо і в такий спосіб неможливо визначити справжню волю осіб, що вчинили правочин, до уваги береться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, які мають істотне значення. За змістом статей 18,20 цього Закону України «Про оренду землі» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення, тобто з 23 травня 2012 року. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.Така правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777 цс 16, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права і місцевий суд не вбачає підстав в конкретному спорі відступати від неї. Отже, строк дії спірного договору спливає 23 травня 2017 року, на даний час строк його дії не закінчився (не припинився), договір оренди землі є чинним, отже відсутні підстави для звільнення земельної ділянки орендарем і передачі її власникові, а також підстави для тлумачення судом п. 8 договору таким чином, як про це прохає позивач.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно ч.2 ст. 213 та ст. 637 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину (умов договору).

Позивач просить постановити рішення про тлумачення абзацу 1 пункту 8 договору, яким передбачено, що договір укладено на пять років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою), але в будь-якому випадку він діє до моменту закінчення збирання врожаю орендарем. Позивач при цьому просить викласти цей пункт договору у такій редакції щодо початку строку дії договору, а саме «з початком строку дії з дати 09 січня 2012 року, але в будь-якому випадку він діє до моменту закінчення збирання врожаю орендарем.»

Пунктом 44 договору оренди земельної ділянки передбачено, що цей договір набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже, договір укладено 09.01.2012 року, він пройшов державну реєстрацію 23.05.2012 р., тобто він є чинним з 23.05.2012 року та діє протягом пяти років до моменту закінчення збирання врожаю орендарем.

Місцевий суд прийшов до правильного висновку, що пункт 8 договору є зрозумілим, тлумаченню не підлягає.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18.01.2017 року у справі №6-2777цс16 відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд прийшов до незаконного висновку про те, що строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються пунктом 44 договору оренди земельної ділянки, яким передбачено, що цей договір набирає чинності після його державної реєстрації.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування при вирішенні даного спору правової позиції Верховного Суду України у справі №6-162цс13 від 19.02.2014 р., оскільки ця правова позиція стосується спору щодо визначення сторонами договору його істотних умов на момент його укладення, а саме вказує на те, що за змістом статей 18, 20 Закону України Про оренду землі (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Вирішуючи спір про визнання договору оренди землі недійсним у звязку з відсутністю в ньому передбаченої частиною першою статті 15 Закону України Про оренду землі істотної умови, застосуванню підлягає стаття 15 даного Закону в редакції, чинній на момент укладення договору оренди, а не в момент його державної реєстрації.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що дана правова позиція також вказує на те, що після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, п. ч.1 ст. 312, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: (підпис) ОСОБА_1

Судді (підписи) О.Ю. Кузнєцова

ОСОБА_3

З оригіналом згідно: ОСОБА_1