Провадження № 2/638/1090/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2017 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Штих Т.В.
при секретарі Ситнік Д.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодуваня матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-
Позивачі звернулися до суду з позовом до МТСБУ про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії. 10.03.2016 р. була подана уточнена позовна заява про відшкодування матеріальної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 39 806,00 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 17.12.2014 року о 02 год. 50 хв. у м. Харкові, на перехресті вул. Дерев'янка та вул. Космонавтів сталось ДТП, яка була скоєна невстановленим водієм транспортного засобу ВАЗ 211440 з номерним знаком АХ 4833 ЕМ, внаслідок якої був пошкоджений транспортний засіб HYUNDAI ELANTRA з номерним знаком АХ 7886 СЕ (копія довідки про ДТП). 29 грудня 2014 року позивач направив повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до МТСБУ. Окрім того, була проведена експертиза та огляд авто з метою встановлення вартості шкоди, завданої внаслідок ДТП. 18 березня 2015 року ОСОБА_2 надіслав до МТСБУ заяву з проханням здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) відповідно до ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Однак, МТСБУ так і не здійснило відшкодування, посилаючись на те, що ст. 41 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначає вичерпний перелік випадків коли заподіяна шкода відшкодовується МТСБУ за рахунок коштів централізованих страхових резервних фондів
В судовому засіданні представник позивачів позовну заяву підтримала, просила суд задовольнити вимоги.
У судове засідання представник відповідача не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. На адресу відповідача судом було направлено судову повістку про виклик до суду та копії відповідних документів.
Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:
юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;
фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Представник позивачів просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, про що надав відповідну заяву.
Відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, а представник позивачів не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
17.12.2014 року о 02 год. 50 хв. у м. Харкові, на перехресті вул. Дерев'янка та вул. Космонавтів сталось ДТП, яка була скоєна невстановленим водієм транспортного засобу ВАЗ 211440 з номерним знаком АХ 4833 ЕМ, внаслідок якої був пошкоджений транспортний засіб HYUNDAI ELANTRA з номерним знаком АХ 7886 СЕ.
18 березня 2015 року ОСОБА_2 надіслав до МТСБУ заяву з проханням здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) (ар.с. ).
17.07.2015р. від відповідача надійшла відповідь про відмову в виплаті страхового відшкодування .
Крім цього, статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.
Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).
За положеннями ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв"язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом механізмом, іншим об"єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ст. 1187 ч.ч.1, 2, 5 ЦК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У Постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року (з наступними змінами) роз'яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Згідно з вимогами п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених зазначеним вище законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7. ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи.
В матеріалах справи містяться матеріали справи адміністративного провадження про скоєння ДТП. Також витребувуваний матеріал кримінального провадження, згідно якого 18.12.2014 року до Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області надійшла заява від громадянина ОСОБА_3, який мешкає за адресою АДРЕСА_1, про те що в період часу з 20.30 16.12.2014 року по 06.15. 17.12.2014 року невідомі за місцем мешкання пошкодили його автомобіль НОМЕР_1.
Було встановлено, що в період часу з 20.30 16.12.2014р.по 06.00 17.12.2014 року невідомі пошкодили автомобіль гр. ОСОБА_3 Через декілька днів гр. ОСОБА_3 пояснив, що мешкає разом з дружиною і пасинком ОСОБА_4 (ОСОБА_4) ІНФОРМАЦІЯ_1, в ніч на 17 грудня 2014 року його пасинок взяв його автомобіль без відома гр. ОСОБА_3 і пошкодив його, про розказав через декілька днів. Також громадянин ОСОБА_3 заявив що претензій ні до кого не має і просить припинити перевірку за даним фактом.
Таким чином встановлено, що з володіння власника ОСОБА_3 вийшов транспортний засіб ВАЗ2114, р.н. НОМЕР_2 не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи.
Поряд з тим, як розяснено в додатку до п.1 протоколу № 153 Президії МТСБУ від 27.04.06 р., постанова суду про накладення адміністративного стягнення не може розглядатися страховиком як єдиний та обов'язковий доказ існування підстав для притягнення особи, відповідальність якої застрахована, до цивільно-правової відповідальності. Цей документ суду має оцінюватися страховиком на рівні із іншими документальними доказами. Відсутність такого документа не може свідчити і про відсутність страхового випадку. На підставі зазначеного страховик має право прийняти рішення щодо виплати страхового відшкодування без наявності рішення суду про притягнення до адміністративної відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик або МТСБУ відповідає в межах обов'язкового ліміту відповідальності, який становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого - за шкоду, заподіяну майну потерпілих (п.9.2).
За положеннями статті 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004р. (в редакції, що діяла на час виниклик правовідносин), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 9 згаданого Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.
За статтею 39 вказаного Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Основними завданнями МТСБУ є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
Статтями 33 та 33-1 Закону передбачені дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Статтею 34 ЗУ визначені дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).
Як передбачено ст. 41 ЗУ, - МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, в т.ч. невстановленим транспортним засобом. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (ст. 36 Закону).
До позовної заяви була додана довіреність від 11.03.2015року згідно якої, ОСОБА_2 має право володіти, користуватися та розпоряджатися транспортним засобом HYUNDAI ELANTRA з номерним знаком АХ 7886 СЕ (в тому числі отримувати грошові кошти, у випадку спричинення пошкоджень автомобілів в результаті ДТП).
Відповідно до ст. 33.1.2., 34.1. Закону № 1961 обов'язок щодо розслідування та збирання документів по страховому випадку для здійснення страхового відшкодування покладений на страховика або МТСБУ.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, про відшкодування матеріальної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги позивачем та письмової заяви про перегляд заочного рішення відповідачем.

Суддя Штих Т.В.