Провадження № 2/761/4846/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державна Циркова компанія України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і компенсації за додаткову відпустку, -

в с т а н о в и в :

В квітні 2017 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - Позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Державного підприємства «Державна циркова компанія України», в якому просила скасувати наказ №49-к від 15.03.2017р. ДП «Державна Циркова компанія України», яким Позивача було звільнено з посади провідного економіста планово-економічного відділу згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та поновити її на займаній посаді, а також стягнути з Відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та грошову компенсацію за додаткову відпустку, як одинокій матері.

В ході розгляду справи Позивач уточнили позовні вимоги, відповідно до заяви від 09.11.2017р., в частині, зокрема просила стягнути з Відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 53 444,67 грн., а також грошову компенсацію за додаткову відпустку, як одинокій матері в сумі 28 571,05 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 22 липня 2002 року вона працювала на посаді економіста пешої категорії в планово-економічному відділі ДП «Державна циркова компанія України», а з 22 квітня 2004 року переведена на посаду провідного економіста вказаного відділу. Відповідно до наказу Відповідача від 20.12.2016р. №248-к «Про упорядкування структури та штату ДП «Державна циркова компанія України» 22.12.2016р. Позивачу було повідомлено про скорочення чотирьох штатних одиниць провідного економіста. Підставою цього наказу є Наказ №80 від 28.11.2016р. «Про затвердження нової структури ДП «Державна циркова компанія України». В зв»язку з чим, наказом №49-к від 15.03.2017р. Позивача було звільнено з займаної посади у зв»язку зі скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці. Позивач вважає звільнення є безпідставним та незаконним, оскільки вона є одинокою матір»ю, яка має дитину тринадцяти років, що не було враховано Відповідачем. Звертала увагу суду на те, що профспілковим комітетом всупереч норм чинного законодавства, а саме ч. 3 ст. 184 КЗпП України, було допущено бездіяльність при вирішенні питання про звільнення Позивача, оскільки вона відповідно до норм чинного законодавства не підлягає такому вивільненню, чого профспілковим комітетом не було прийнято до уваги при прийнятті відповідного рішення, яке засвідчене Протоколом №3 засідання профспілкового комітету ДП «Державна циркова компанія України» від 07.02.2017р. В зв'язку з викладеним, Позивачка звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, додатково зазначив, що ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі не перебуває, є одинокою матір'ю, яка самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батько дитини у шлюбі з Позивачем не перебував, допомоги дитині не надає, разом з Позивачем та донькою не проживає. Між тим, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1, Відповідач не звернув уваги на приписи ч. 3 ст. 184 КЗпП України, відповідно до яких звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається. Крім того, звертав увагу суду на те, що 21 лютого 2017 року Позивач подавала заяву з проханням надати дозвіл для взяття участі у конкурсі на запропоновану посаду режисера - постановника, а також цього ж дня подала заяву з проханням розглянути її кандидатуру на вакантні посади начальника або заступника начальника відділу матеріально - технічного забезпечення. Однак, листом від 27.02.2017 року Відповідачем було повідомлено про те, що станом на 27.02.2017р. зазначені вакантні посади у новоствореному відділі матеріально - технічного забезпечення, які відповідають освіті, кваліфікації, досвіду роботи та стану здоров»я Позивача відсутні. Враховуючи викладене, представник Позивача просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на свої письмові заперечення, в яких зазначив, що наказом Відповідача від 20.12.2016 №248-к «Про упорядкування структури та штату ДП «Державна Циркова компанія України» всіх працівників Компанії, в тому числі і Позивача, було ознайомлено під розпис про проведення оптимізації структури аппарату управління та скорочення штату працюючих. 06.01.2017 року Позивачка була персонально повідомлено про заплановане звільнення з роботи після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержавння повідомлення за ст. 40 п. 1 КЗпП України у зв»язку із скороченням чисельності та штату працівників. У вказаному повідомленні Позивачу, відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення, було запропоноване переведення на одну із трьох посад, а саме: провідного економіста з посадовим окладом 4860,00 грн.; економіста 1 категорії з посадовим окладом 4620,00 грн. та режиссера-постановника з посадовим окладом 6462,00 грн. 07.02.2017 року профком розглядам питання керівницва Компанії про дачу згоди на звільнення ОСОБА_1 за ст. 40 п. 1 КЗпП України по скороченню чисельності та штату працівників. Під час обговорення данного питання члени профкому, розуміючи труднощі які склалися в Компанії у звязку із звільненням по скороченню чисельності не лише ОСОБА_1, а і інших працівників, переконливо рекомендували їй залишитися на роботі, тим паче, що є така можливість працювати за своєю спеціальністю економістом 1 категорії з втратою у заробітку лише 200,00 грн., але Позивач на ці умови не погодилась. Вакантні посади начальника відділу та заступника начальника у новоствореному відділі матеріально-технічного забезпечення на час звільнення Позивача були відсутні, а посада режиссера-постановника відноситься до кадрового складу художнього та артистичного персоналу формування яких згідно наказу Міністерства культури України від 01.07.2016р. №497 «Про затвердження Порядку формування на конкурсній основі кадрового складу художнього та артистичного персоналу державних та комунальних закладів культури» здійснюється на конкурсній основі. Конкурс відбувся 21.03.2017р. відповідно до вимог вказаного Положення та переможцем став ОСОБА_3 Також представник Відповідача зазначив, що у відділі кадрів відсутні документим, які б свідчили, що Позивач є одинокою матір»ю, натомість у особовій справі містяться такі документи, як особова картка П-2, в якій є інформація, що вона одружена та має чоловіка - ОСОБА_4 та дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; свідоцтво про народження, де батьком заначено останнього, довідка про вінчання тощо. Крім того, ОСОБА_1 жодного разу не зверталась до Компанії з проханням надати їй додаткову оплачувану відпустку, як одинокій матері. Таким чином, враховуючи вище зазначене, просили відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові пояснення, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За умовами ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що наказом № 200-к від 22.07.2002 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду економіста першої категорії планово-економічного відділу в Державному підприємстві «Державна циркова компанія України» та відповідно до Наказу №50-к від 22.04.2004 року була переведена на посаду провідного екноміста цього ж відділу, що також підтверджується копією трудової книжки (а.с. 38).

Згідно Наказу Державного підприємства «Державна циркова компанія України» № 248-к від 20.12.2016 року, з метою якісного та ефективного виконання функцій, покладених на апарат управління ДП «Державна циркова компанія України» для виконання господарської діяльності, раціонального використання кадрів та наявністю виробничої потреби наказано провести скорочення штату працюючих, зокрема змінено назву планово-економічного відділу на відділ планово-економічної роботи та зменшено його чисельність на 3 штаті одиниці, встановивши його штат у кількості 4 штатних одиниць. Відповідно до цього Наказу скорочено посаду провідного економіста (4 штатні одиниці) та введено посаду економіст 1 категорії (1 штатна одиниця). (а.с. 6-9).

Підставою цьому був Наказ №80 від 28.11.2016 «Про затвердження нової структури ДП «Державна циркова компанія України», структура ДП «Державна циркова компанія України» погоджена Міністерством структури.

06.01.2017 року ОСОБА_1 було письмово попереджено про заплановане вивільнення у зв'язку із скороченням чисельності та штату адміністративних працівників ДП «Державна циркова компанія України» (Наказ від 20.12.2016р. №248-к) та запропоновано переведення на наступні посади: провідний економіст з посадовим окладом 4860,00 грн.; економіст 1 категорії з посадовим окладом 4620,00 грн. та режиссер-постановник з посадовим окладом 6462,00 грн. (а.с. 24).

Як вбачається з матеріалів справи, з вказаним Повідомленням Позивачка була ознайомлена під підпис, а також була попереджена, що у разі відмови від запропонованих посад остання підлягає звільненню з роботи після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання цього письмово попередження.

Судом встановлено, що на засіданні профспілкового комітету ДП «Державна циркова компанія України» щодо розгляду подання керівництва Компанії на звільнення провідного економіста планово-економічного відділу ОСОБА_1, оформлене Протоколом №3 від 07.02.2017р. членами комісії було запропоновано Позивачу обрати посаду для заміщення. Між тим, оскільки від запропонованих їй керівництвом Компанії вакантних посад, що відповідають її освіті, ОСОБА_1 відмовилась, члени комісії постановили згоду на звільнення за ст. 40 п. 1 КЗпП України (скорочення чисельності та штату працівників) провідного економіста планово-економічного відділу ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що 21.02.2017 року ОСОБА_1 була складена заява про заміщення на посаду начальника відділу або заступника начальника у новоствореному відділі матеріально-технічного забезпечення (а.с. 25), яка на той час вже не була вакантною.

Між тим, з Наказу ДП «Державна циркова компанія України» №32-к від 20.02.2017 року вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_6, останнього з 20.02.2017 року з посади начальника автотранспортного відділу переведено на посаду заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення з посадовим окладом 6139,00 грн. та на підставі заяви ОСОБА_7, останню з 20.02.2017 року з посади начальника господарського відділу переведено на посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення з посадовим окладом 6462,00 грн. (а.с. 64) про, що листом ДП «Державна циркова компанія України» №21-01/246 від 27.02.2017 року повідомлено Позивача (а.с. 27).

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями статті 492 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, враховуючи все вище викладене, з матеріалів справи вбачається, що Відповідач у відповідності до ст. 492 КЗпП України, належним чином та завчасно повідомив Позивача про звільнення у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників.

В зв'язку з чим, Наказом ДП «Державна циркова компанія України» № 49-к від 15.03.2017 року ОСОБА_1 було звільнено з посади провідного економіста планово-економічного відділу у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 28).

Судом також встановлено, що 21.02.2017 року ОСОБА_1 була складена заява голові конкурсної комісії ДП «Державна циркова компанія Україна», в якій просила дозволю на взяття участі у конкурсі на посаду режисера - постановника (а.с. 26).

Між тим, вказана посада відноситься до кадрового складу художнього та артистичного персоналу формування яка, згідно наказу Міністерства культури України від 01.07.2016р. №497 «Про затвердження Порядку формування на конкурсній основі кадрового складу художнього та артистичного персоналу державних та комунальних закладів культури» здійснюється на конкурсній основі.

На засіданні членів конкурсної комісії, щодо формування на конкурсній основі кадрового складу художнього та артистичного персоналу ДП «Державна циркова компанія України», оформлене Протоколом №4 від 21.03.2017р. проведено конкурс на заміщення вакантної посади режисера - постановника (циркових номерів) відділу художньо-творчої роботи, де було запропоновано двох кандидатів, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_3 Під час засіданні, членами конкурсної комісії було встановлено, що Позивач має тільки економічну освіту та відсутній досвід роботи на посаді режисера-постановщика (циркових номерів), тому було вирішено не допускати її кандидатуру до участі у конкурсі. Таким чином переможцем конкурсу на вказану вакантну посаду став ОСОБА_3 (а.с. 65-66).

Посилання Позивача на те, що при звільненні було порушено її переважне право на залишення на роботі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями ст. 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 492 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Як вбачається з матеріалів справи, у Відповідача дійсно відбулось звільнення осіб у зв'язку з скороченням штату, а перестановка працівників в межах однорідних професій не проводилась, а тому позиція Позивача є помилковою.

Крім цього, суд не приймає до уваги посилання Позивача, що при звільненні її з посади провідного економіста планово-економічного відділу у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників Відповідачем не було дотримання вимог ст. 184 КЗпП України, оскільки відповідно до її норм вона не підлягає такому вивільненню, як одинока матір.

Відповідно до ст. 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

В судовому засіданні представник Відповідача зазначив, що ОСОБА_1 протягом усього часу роботу, не повідомляла роботодавця щодо наявності у неї статусу одинокої матері, документів, які б підтверджували у встановленому законом порядку цей статус суду також надано нею не було.

При цьому суд враховує те, що згідно ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Натомість з доказів наданих стороною Відповідача вбачається, що у п. 10 графа «родинний стан» особової картки типова форма № П-2 ОСОБА_1 зазначила, що одружена та має чоловіка ОСОБА_4 та доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. У свідоцтві про народження ОСОБА_2, в графі батько також заначено ОСОБА_4 (а.с. 70-71, 72). Крім цього, з Довідки №3352 від 05.10.2012р. виданої виконкомом Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживають разом, але в цивільному шлюбі не перебувають, за адресою: АДРЕСА_1 та ведуть спільне господарство. (а.с. 74).

Отже відомостей про те, що батько дитини не бере участі у їх вихованні, інших обставин, які б вказували на наявність у Позивача статусу одинокої матері, надані суду документи не містять.

Таким чином, враховуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що на Позивача гарантії, передбачені ст.184 КзпП України, в даних правовідносинах не поширюються.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з займаної посади за п.1 ч.1 ст.40 КзпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства, вимоги ст.ст. 42, 492 КЗпП України відповідачем порушено не було, а отже у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про поновлення позивача на роботі.

Оскільки судом встановлено, що звільнення позивача відповідачем проведено із дотримання вимог закону, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації за додаткову відпустку, як одинокій матері.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що Позивачем не було доведено протиправності дій Відповідача при її звільненні з роботи та не надано доказів порушення її трудових прав, а судом не встановлено незаконності дій Відповідача щодо таких обставин, тому в задоволенні усіх позовних вимог Позивача слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 79, 88, 169, 208, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державна Циркова компанія України» про скасування наказу про звільнення №49-к від 15.03.2017 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і компенсації за додаткову відпустку як одинокій матері, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Осаулов А.А.