АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1460/17 Справа № 175/673/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ребров С.О. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року м. Дніпро

07 березня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л.,Максюта Ж.І.

при секретарі - Гулієву М.І.о.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_11,

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_3, Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_4, Дніпропетровська регіональна філія Центру ДЗК та Реєстраційна служба Дніпропетровського РУЮ про визнання недійсним акту на право приватної власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року ОСОБА_11 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_4, Дніпропетровська регіональна філія Центру ДЗК та Реєстраційна служба Дніпропетровського РУЮ про визнання недійсним акту на право приватної власності на земельну ділянку /а.с.3-4/.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року в задоволенні позову було відмовлено /а.с.163-165/.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_11 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом матеріальних та процесуальних норм права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі /а.с.168-169/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Новоолександрівської сільської ради від 30 листопада 1994 року земельна ділянка НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 площею 1700 кв.м передана ОСОБА_5. Згідно справи про надання земельної ділянки у приватну власність громадянину ОСОБА_5 земельна ділянка НОМЕР_1 розмірами 36,0м х 48,4м має рівні кути із межами: від А до Б - землі Новоолександрівської сільської ради, від Б до В - землі ОСОБА_12., від В до Г - землі ОСОБА_10, від Г до А - землі ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_5 земельна ділянка НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про право власності за заповітом 21 лютого 1998 року перейшла у власність ОСОБА_7, яка 12 березня 1998 року отримала державний акт на право приватної власності на землю. Згідно зазначеного державного акту земельна ділянка має ті ж самі межі та розмір, що у попереднього власника.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 квітня 1998 року ОСОБА_7 продала ОСОБА_3 земельну ділянку НОМЕР_1 яка має ті ж самі межі та розмір, що у попереднього власника.

18 жовтня 2001 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право приватної власності на вищезазначену земельну ділянку серія НОМЕР_2. Згідно плану зовнішніх меж земельна ділянка НОМЕР_3 має розмір 36,0м х 48,4м, має рівні кути із межами: від А до Б - землі Новоолександрівської сільської ради, від Б до В - землі ОСОБА_12., від В до Г - землі ОСОБА_10, від Г до А - землі ОСОБА_8

Не погоджуючись з вказаним вище державним актом ОСОБА_11 звернулась з позовом про його скасування, посилаючись на те, що такий акт порушує її права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Також відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом.

Вказана норма кореспондується із ст. 152 Земельного Кодексу України, відповідно до якої держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або користувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавлення права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Так згідно із ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Вимагаючи визнати недійсним акт на право приватної власності на земельну ділянку, позивач у порушення вимог ст. 10, 11, 60 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів на підтвердження порушення своїх прав.

З матеріалів справи убачається, що між позивачем та ОСОБА_12. 19 травня 1979 року було укладено шлюб /а.с.5/.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_4 від 07 грудня 1998 року, що був виданий на підставі рішення Виконкому Новоолександрівської міської ради № 90/6 від 18 листопада 1998 року, ОСОБА_12 отримав у приватну власність земельну ділянку, яка розташована на території АДРЕСА_1

Відповідно до положень статей 6,17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року №10)і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації ОСОБА_12. земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином під час шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться про одержану громадянином частку у земельному фонді.

Разом з тим, при зверненні з позовом ОСОБА_11 посилалась на те, що вона, на підставі ст.22 КпШС України, володіє на праві спільної сумісної власності будівлями,які розташовані на земельній ділянці, однак, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_11 є співвласником таких будівель. Із будівельного паспорта убачається лише, що її чоловік отримав дозвіл на забудівлю земельної ділянки /а.с.6-7/.

Будівельний паспорт лише визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку і не є документом, що є право власності на нього.

Відповідно до Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, жилі будинки, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках відносяться до об'єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації.

Виходячи з наведених норм, право власності на новостворені житлові будинки виникає з моменту його реєстрації, до цього не будучі житловим будинком з юридичної точки зору, таке майно не може бути у спільній сумісній власності подружжя.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_11 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

Максюта Ж.І.