АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7473/16-ц Номер провадження 22-ц/786/719/17Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т.О. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Гальонкіна С.А.

Суддів: Хіль Л.М., Лобова О.А.,

при секретарі: Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 січня 2017 року

у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31 січня 2017 року позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за опалення місць загального користування за період з 12.02.2011 року по 01.01.2017 року у розмірі 1787 (одна тисяча сімсот вісімдесят сім) грн. 24 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 509 (пятсот девять) грн. 86 коп. з кожного.

Не погодившись з рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржили відповідачі. В апеляційній скарзі просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити з підстав, визначених в ст. 308 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до договору дарування, укладеного 24.10.2008 року ОСОБА_2 передав у власність матері ОСОБА_4, а остання прийняла ? частину квартири АДРЕСА_1.

Місцевим судом встановлено, і сторонами не заперечується, що у квартирі АДРЕСА_1 встановлена індивідуальна (автономна) система опалення.

Відповідно до п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 споживачі, які встановили в квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послугу з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року, допоміжні приміщення житлового будинку це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Згідно ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

За змістом ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведеного слідує, що оскільки співвідповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_1, то вони зобов'язані брати участь у витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, до яких відноситься і оплата за опалення місць загального користування будинку.

Отже, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про безпідставність позовних вимог, оскільки відповідачі тривалий час не проживають у квартири АДРЕСА_1.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянти наголошують на спливі строку позовної давності, про що ними було заявлено також до суду першої інстанції.

Проте, зазначені доводи також є безпідставними виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи слідує, що 12.02.2014 року позивач звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави із заявою про видачу судового наказу про стягнення із боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за опалення місць загального користування у розмірі 1198,23грн.

13.02.2014 року суддею Октябрського районного суду м.Полтави видано судовий наказ № 2н/554/143/2014, яким було стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 борг за послуги теплопостачання у розмірі 1198, 23 грн., а також судові витрати.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 18.03.2014 року скасовано судовий наказ № 2н/554/143/2014 від 13.02.2014 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування частини другої статті 264 ЦК України міститься у постановах Верховного Суду України №6-214цс14 від 21 січня 2015 року, та №6-931цс15 від 13.01.2016 року.

З наведеного слідує, що місцевий суд прийшов до вірного висновку про переривання строку позовної давності, та стягнув заборгованість за період з 12.02.2011 року по 01.01.2017 року.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на безпідставне застосування правил переривання позовної давності з власної ініціативи, оскільки правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доводів, яким судом надана вірна правова оцінка.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 січня 2017 року

залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) Л.М. Хіль

(підпис) О.А. Лобов

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін