Справа № 729/850/17
У Х В А Л А

14 серпня 2017 р. Суддя Бобровицького районного суду Чернігівської області В.О.Кузюра розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди ( упущеної вигоди),-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 упущену вигоду .

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На виконання п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Необхідною умовою доведення наявності упущеної вигоди є встановлення, насамперед, самих збитків та причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника й збитками потерпілої сторони. При цьому потрібно довести, що протиправна дія або бездіяльність особи, яка порушила право, є причиною, а збитки, що виникли у потерпілої особи, - слідством такої протиправної поведінки.

Так, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд вирішив ці всі питання приймаючи рішення по суті , тобто стягнув не тільки саму суму боргу , але й втрати , викликані неповерненням боргу .

В матеріалах справ станом на 17.09.2014 року , тобто на день винесення рішення відсутні будь-які розписки на суму 4000 доларів США.

Позивачем не надано жодних даних , що він має право здійснювати будь-які банківські операції , які б в зв"язку з обігом коштів можуть приносити дохід позивачу , зокрема кредитувати зі сплатою процентів , пені, штрафів.

Крім того упущена вигода визначається також станом на день стягнення основного боргу.

Отже з огляду вищезазначене та на положення ст.119 ЦПК України подана заява на даний час є недостатньо обгрунтована , а тому підлягає залишенню без руху для належного обгрунтування позову та надання доказів.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст. 121 ч.1 ЦПК України , -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди ( упущеної вигоди ) залишити без руху та надати час для виправлення недоліків позивачу протягом двох днів з часу отримання копії ухвали .

Попередити позивача, що в разі не виправлення недоліків в строк , визначений судом заява буде вважатися не поданою та підлягає поверненню позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Бобровицького районного суду

Чернігівської області ОСОБА_3