№ 336/5515/17-ц
пр. № 6/336/66/2017
УХВАЛА

Іменем України

7 березня 2017 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Шаповаловій С.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_2 звернулася до суду з поданням, в якому вказав, що на виконанні Шевченківського ВДВС знаходиться виконавче провадження № 51804319 з примусового виконання виконавчого листа 336/5515/13-ц виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 29.04.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованості за договором в розмірі 81 449 грн. 66 коп. Оскільки боржник добровільно рішення суду не виконує, просить тимчасово обмежити її у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов*язань покладених на неї рішенням суду.

Державний виконавець в судове засідання не з*явився, в поданні просив суд розглянути подання за його відсутності, матеріали виконавчого провадження суду не надав.

Дослідивши матеріалами справи, перевіривши обґрунтованість подання суд дійшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення ,з наступних підстав.

За змістом статті 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця,

погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Як закріплено ч. 2 п. 7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

За змістом п.18 ч.3 ст. 11 Закону України „Про виконавчу службу державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязання за рішенням.

Оскільки особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, то відповідно до положень ч.2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання державного виконавця, як на підставу вимог подання про тимчасове обмеження особи у праві виїзду, підлягають доведенню.

Відповідно до ч.2 ст. 377-1 ЦПК України тягар доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання покладається саме на державного виконавця, як особи, що приймає участь у судовому засіданні, зважаючи, що участь сторін та інших заінтересованих осіб у засіданні не передбачена.

До матеріалів справи державним виконавцем долучені копії документів, з яких неможливо встановити факт ухилення боржниці від виконання рішень суду. Оригінал виконавчого провадження № 51804319 суду не надано.

З матеріалів доданих до подання видно, що 25.07.2016 року державним виконавцем Соріною Ю.Ю. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа 336/5515/13-ц виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 29.04.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованості за договором в розмірі 81 449 грн. 66 коп.

25.07.2017 року за вихідним номером 1022/6 направлено боржнику та стягувачу постанову про відкриття виконавчого провадження.

На запит державного виконавця від 11.08.2016 року направлено запит та отримано відповідь про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє відоме місце роботи.

Так, відповідно до ст. 75 Закону України „Про виконавче провадження, та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, встановлено загальні умови виконання рішень за якими боржник зобов*язаний особисто вчинити певні дії, або утриматись від них, до яких входить:

1. Після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

2. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

3. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи),що його видав.

Так, з 11.08.2016 року і до звернення до суду із вищезазначеним поданням, видно що державним виконавцем будь-які дії щодо виконання рішень суду не вживалися.

Крім того, до матеріалів справи не долучено відомостей про належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, надані до подання документи не дають суду підстав вважати, що державним виконавцем вживались чи вживаються заходи для належного та своєчасного виконання рішення суду.

Статтею 33 Конституції України закріплено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Стаття 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» № 3857 від 21.01.1994 року вказує, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо, зокрема, діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті. Паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами, уповноваженими на те посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, та консульською службою України.

Підставою для оформлення паспорта / проїзного документа чи обґрунтованої відмови у його видачі є рішення, прийняте начальником (або його заступником) відповідного територіального органу або підрозділу, посадовою особою дипломатичного представництва чи консульської установи України в порядку, встановленому відповідно МВС і МЗС. Отже у разі звернення боржника за отриманням паспорту для виїзду за кордон, за наявності відповідних підстав, йому може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» № 3857 від 21.01.1994 року паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, який дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну.

Не можливо також встановити чи отримано державним виконавцем відомості Державної міграційної служби щодо отримання, чи звернень ОСОБА_1 з питань оформлення паспорта громадянина країни для виїзду за кордон до УДМС України в Запорізькій області, тому відсутні правові підстави для обмеження у виїзду особи, оскільки на час розгляду подання суд не може встановити чи не вичерпані передбачені законом заходи для виконання рішення суду державним виконавцем. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 293, 377-1 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Подання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, а якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Ю.А. Галущенко