У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 16 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 16 червня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ROR0GI від 12 березня 2008 року у розмірі 101 283,55 грн., яка складається з наступного: 62411,36 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 38700,69 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами, в тому числі залишок заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом; 171,50 грн. - загальна сума нарахованої пені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1012,84 грн. понесених судових витрат.

В поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що згідно висновку експерта реальна процентна ставка по умовах договору фактично становить 18,64%, а не 15%, а тому розмір відсотків визначений в додатку № 1 є значно вищим від реальної суми боргу. Зазначає, що такий договір порушує публічний порядок і направлений на незаконне заволодінням його майном.

Судом залишено поза увагою, що строк дії кредитного договору закінчується 12 березня 2022 року, а тому на момент ухвалення рішення суду сума заборгованості має становити 56 355,92 грн., а по тілу кредиту - строк погашення не настав.

Вказує, що судом не досліджено, що ним сплачувались кошти на погашення кредиту в більшому розмірі ніж ануїтентний місячний платіж, але в меншому розмірі необхідному для наступного такого платежу, однак банком безпідставно такі кошти зараховувались на транзитний рахунок, а не на дострокове погашення тіла кредиту.

Зазначає, що станом на 05 квітня 2017 року ним сплачено 240 045,60 грн. та у вересні 2008 році 2 384,99 грн., що відповідає даним з виписки банку з особистого рахунку від 12 квітня 2017 року. Вказує, що 11 квітня 2017 року ним було ще додатково сплачено 3 000,00 грн., 12 квітня 2017 року - 37 000,00 грн., 10.05.2017 року - 2 000,00 грн., 11.06.2017 року - 3 000,00 грн., а тому сума всіх сплачених коштів має становити 284 045,60 грн.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором в результаті чого виникла заборгованість.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази за якими погоджується і апеляційний суд.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 525 ЦК України забороняється відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2008 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір про іпотечний кредит №R0R0GI (при застосування ануїтентної схеми погашення, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами), відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 123 725,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 березня 2022 року (т.1 а.с.12-15).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки №ROR0GI від 12 березня 2008 року, відповідно до умов якого, відповідач передав у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 73,60 кв.м., житловою площею 47,60 кв.м. по вул. Колодязна, 27/2 в. м. Дубровиці Рівненської області, що належить на праві власності (т.1 а.с.16-18).

Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав умови договору та надав кредитні кошти, а відповідач в свою чергу порушив порядок погашення суми кредиту та допустив виникнення заборгованості, яка станом на 14 червня 2017 року становить 101 283,55 грн., та складається з: 62 411,36 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 38700,69 грн. - заборгованість по відсоткам; 171,50 грн. - пеня (т.4 а. с. 201-206).

Будь-яких інших розрахунків, які спростовують нарахування заборгованості по тілу кредиту, процентах та пені відповідачем не надано.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано висновок експерта щодо реальної процентної ставки передбаченої умовами кредитного договору безпідставні, оскільки судом першої інстанції такий висновок враховано та взято до уваги поданий 14 червня 2017 року ПАТ КБ "Приватбанк" новий розрахунок заборгованості з врахуванням відсоткової ставки до 15 % річних, яка діяла на момент укладення договору.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, строк дії кредитного договору закінчується 12 березня 2022 року, а тому сума заборгованості має становити 56 355,92 грн., оскільки по тілу кредиту строк погашення ще не настав, так як ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При укладенні умов договору про надання кредиту ОСОБА_1 діяв вільно, виходячи з власних інтересів, прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначили характер договору, який вони уклали, його умови (зміст), в тому числі порядок видачі та погашення кредиту, що підтверджується її особистим підписом в кредитному договорі, відсутністю застережень та зауважень, що свідчить про її згоду зі всіма його умовами.

Крім того, суд вважає, що в разі незгоди з умовами кредитного договору відповідач могла скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Разом з тим, ОСОБА_1 не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладення договору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 16 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді: