Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2947/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2017 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Шиповича В.В.

секретаря Євтушенко М.В.

за участі відповідача/представника відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк про визнання недійсними договору поруки та додаткової угоди до кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) 02.04.2015 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 12.07.2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № CSIPGA00000145 на підставі якого Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 44000 доларів США. Для забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки. Оскільки ОСОБА_3 належним чином не виконував своїх зобовязань за кредитним договором від 12.07.2007 року станом на 11.02.2015 року виникла заборгованість в сумі 27422,95 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 23061,17 доларів США, заборгованості за процентами по користуванню кредитом в сумі 2718,73 доларів США, заборгованості по комісії в сумі 176 доларів США, пені в сумі 151,8 доларів США та штрафів в сумі 9,78 доларів США (фіксована частина) та 1305,39 доларів США (процентна складова). За таких обставин Банк просив солідарно стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № CSIPGA00000145 від 12.07.2007 року в сумі 27422,95 доларів США, що за курсом 25,55 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2015 року складає 700656,47 гривень та судові витрати.

13.05.2015 року ОСОБА_4, як представником відповідача ОСОБА_3 подано зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсною Додаткової угоди від 10.05.2011 року до кредитного договору № CSIPGA00000145 від 12.07.2007 року. Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 не підписував Додаткову угоду від 10.05.2011 року, а вона від його імені підписана невідомою особою.

Ухвалою суду від 14.05.2015 року зустрічний позов ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду із первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк».

В подальшому представники ОСОБА_3 неодноразово уточнювали, доповнювали та змінювали зустрічний позов, остаточно сформулювавши його у лютому 2016 року та просили суд визнати недійсним Договір поруки №CSIPGA00000145/1, визнати недійсними Додаткову угоду від 10.05.2011 року до Кредитного договору №CSIPGA00000145 від 12.07.2007 року та Додаток №1 до додаткової угоди. При цьому посилалися на те, що факт не підписання ОСОБА_3 оскаржуваної постанови підтверджено висновком №591/910/15-23 від 16.10.2015 року почеркознавчої експертизи, оскільки експерт не зміг дати категоричного висновку про виконання підпису в оскаржуваній додатковій угоді саме ОСОБА_3, а будь-які сумніви повинні тлумачитися на користь споживача. Крім того додаткова угода була підписані за допомогою факсимільного відтворення підпису голови правління Банку. Однак застосування факсимільного підпису відбулося із порушенням ст. 203, 207 ЦК України, оскільки ОСОБА_3 не надавав своєї письмової згоди на факсимільне відтворення підпису голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк». Отже неможливо ідентифікувати особу, яка використала факсиміле на Додатковій угоді від 10.05.2011 року. Крім того п.1.1. Додаткової угоди суперечить Додатку №1 до цієї угоди в частині суми кредиту, а саме в Додатковій угоді така сума визначена у 49669,75 доларів США, а в Додатку №1 38053,65 доларів США. Крім того вважали, що Договір поруки №CSIPGA00000145/1 між Банком та ОСОБА_1 є недійсним оскільки не містить дати його складання та підписання, а також назви міста в якому був укладений. Договір підписано за допомогою факсимільного відтворення підпису голови правління Банку, однак не вказано його прізвище імя та по-батькові. В матеріалах справи відсутня письмова згода ОСОБА_1 на використання факсимільного відтворення підпису при укладанні договору поруки. Банком при укладанні Договору поруки були порушені ст. 90, 91, 92 ЦК України. Договір поруки не могло бути укладено 12.07.2007 року, як про це вказано у повідомленні №30.1.0/2-427 від 07.03.2015 року оскільки у 2009 році організаційно-правова форма Банку була змінено із ЗАТ на ПАТ. В Договорі поруки не встановлено строк його дії, що тягне за собою припинення поруки, як це передбачено ч.4 ст. 559 ЦК України. Умова договору поруки про її дію до повного виконання позичальником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення поруки.

У судових засіданнях за їх участі представники позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 повністю підтримали позовні вимоги за первісним позовом та наполягали на його задоволенні з підстав зазначених у позові. Заперечували проти зустрічного позову ОСОБА_3 вважаючи, що і Додаткова угода від 10.05.2011 року з Додатком №1 і Договір поруки №CSIPGA00000145/1 укладені відповідно до вимог законодавства України та правові підстави для визнання їх недійсними відсутні. Додатково повідомили, що процентна ставка за користування кредитом з 11,04% до 13,08% річних була підвищена Банком з 30.11.2008 року в односторонньому порядку згідно з умовами Кредитного договору від 12.07.2007 року. Про підвищення процентної ставки Банк поінформував ОСОБА_3 і той жодних заперечень проти цього не подавав, сплачуючи проценти у новому розмірі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні за його участі позовні вимоги не визнав.

Відповідач ОСОБА_1, діючи від свого імені та як представник ОСОБА_3, а також представники ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_8 позовні вимоги Банку не визнали. Зустрічний позов ОСОБА_3 підтримали у повному обсязі. В своїх письмових запереченнях проти позову Банку, ОСОБА_1 та представники ОСОБА_3 посилалися на те, що Кредитний договір від 12.07.2007 року між Банком та ОСОБА_3 є неукладеним у звязку із недосягненням згоди сторонами під час його підписання та відсутністю істотних умов. При цьому вважали, що з наданих Банком документів неможливо встановити факт видачі та отримання ОСОБА_3 грошових коштів у кредит, неможливо встановити в якій валюті був виданий кредит та яким чином розподілялися грошові кошти, які сплачував ОСОБА_3 на погашення кредиту. Стягнення Банком винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,5% в момент надання кредиту, щомісячної комісії у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту в період сплати та винагороди за проведення додаткового моніторингу вважали незаконним, оскільки всупереч п.3.4 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, Банком не обґрунтовано їх вартість та предмет. За таким обставин умова кредитного договору про сплату комісії може бути визнана недійсною на підстав ст. 203, 205 ЦК України, ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Сплачена ОСОБА_3 вказана винагорода та комісія підлягають поверненню або зарахуванню на зменшення позовних вимог Банку. Також вважали незаконними умови кредитного договору про право Банку в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку, оскільки це суперечить Цивільному кодексу України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», та Закону України «Про захист прав споживачів». Банк збільшивши в односторонньому порядку з 30.11.2008 року процентну ставку із 11,04 до 13,08% річних навіть не повідомив про це ОСОБА_3. Крім того незрозумілими залишились причини підвищення процентної ставки. При цьому не дивлячись на підвищення процентної ставки, ніяких змін до Договору іпотеки не вносилось. У період з 30.11.2008 року по 11.02.2015 року ОСОБА_3 переплатив Банку процентів на загальну суму 7197,66 доларів США. Вказана сума повинна або бути повернута позичальнику або зарахована для зменшення позовних вимог. Кредитний договір від 12.07.2007 року фактично був укладений між ОСОБА_3 та філією Черкаського регіонального управління ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі працівника ОСОБА_9, який не мав повноважень на підписання такого договору. Доказів правомірності дій ОСОБА_9 позивачем суду не надано. У кредитному договорі всупереч ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту, а графік погашення кредиту взагалі відсутній. Відкриття банківського поточного рахунку є обовязковою умовою для видачі готівкового кредиту в іноземній валюті. В той час як поточний рахунок на імя ОСОБА_3 не відкривався та договір банківського рахунку не укладався. Рахунок зазначений у заяві №1 на видачу готівки є внутрішньобанківським рахунком. Крім того у заяві на видачу готівки підпис у графі «підпис отримувача» не належить ОСОБА_3, відсутні прізвища посадових осіб банку які підписали касовий документ. Не заважаючи на те, що станом на 12.07.2007 року курс валют становив 5,05 гривень за 1 долар США в заяві на видачу готівки гривневий еквівалент 44000 доларів США зазначений як 233420 гривень замість 222200 гривень, що свідчить про те, що сторони не узгодили істотних умов договору. У кредитному договорі відсутні реквізити рахунків на які необхідно було здійснювати погашення кредиту та процентів. Банком не було виконане своє зобовязання щодо видачі кредиту, а отже кредитний договір не є укладеним. Розрахунок заборгованості за кредитним договором наданий Банком не може бути належним та допустимим доказом, оскільки підписаний не уповноваженою особою та не відповідає вимогам ст. 57-59 ЦПК України та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Позовні вимоги Банку є недоведеними оскільки не підтверджені оригіналами первинних документів, у тому числі бухгалтерських. Крім того у кредитному договорі не була визначена реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту, не зазначена дата видачі кредиту, не визначений строк дії кредитного договору, не визначений порядок припинення дії кредитного договору, не визначений порядок повернення кредиту та порядок плати за кредит, відсутнє застереження щодо збереження банківської таємниці, не надано і не оприлюднена інформація щодо кредитування згідно ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції із консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», відсутнє попередження позичальника про валютні ризики, не зазначено вид і предмет кожної супутньої послуги із обґрунтуванням їх вартості, не зазначені види забезпечення зобовязань, не зазначена відповідальність кредитора, відсутні умови дострокового розірвання договору, відсутнє правило за яким змінюється процентна ставка, відсутній порядок обчислення процентних доходів. Станом на 09.06.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» має заборгованість перед ОСОБА_3 на суму 8900,1 доларів США та повинен повернути цю суму. Натомість у ОСОБА_3 відсутня будь-яка заборгованість перед Банком. Крім того 09.06.2009 року ОСОБА_3 було отримано рекомендований лист від 04.06.2009 року в якому Банк вимагав повернути суму кредиту, проценти, комісії та штрафні санкції у тижневий термін, а отже Банк змінив строк дії Договору в односторонньому порядку і тим самим з 16.06.2009 року розірвав кредитний договір. Таким чином Банк порушив строк позовної давності та пропустив строк звернення до суду.

Суд вислухавши пояснення представників сторін, відповідачів, експертів, дослідивши письмові докази, висновки експертів встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

12.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №CSIPGA00000145 (т.1 а.с. 14-16) відповідно до умов якого (пункт 7.1.) Банк зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 12.07.2007 року по 12.07.2017 року включно у вигляді не поповнюваної лінії у розмірі 48400 доларів США на наступні цілі: 44000 доларів США на споживчі потреби, а також у розмірі 4400 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 даного Договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі суми 1,5% в момент надання кредиту, щомісячної комісії у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з 25 по 31 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у розмірі 698,93 доларів США для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів позичальник зобовьязаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Суд не погоджується із доводами відповідачів про те, що Кредитний договір №CSIPGA00000145 є неукладеним. При цьому суд враховує, що договір підписано сторонами та сторони в письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В якості кредитодавця за договором від 12.07.2007 року виступала юридична особа ЗАТ (ПАТ) КБ «ПриватБанк», а не Черкаське головне регіональне управління Банку чи її працівник ОСОБА_9.

Факт видачі Банком ОСОБА_3 кредиту в сумі 44000 доларів США підтверджено Заявою на видачу готівки №1 від 12.07.2007 року (т.1 а.с. 17). Крім того відповідно до виписки з позичкового рахунку №6597 підтверджено операцію з видачі кредитних коштів в сумі 44000 доларів США через касу відділення банку.

В той же день 12.07.2007 року ОСОБА_3 сплачено разову комісію 1,5% передбачену п.7.1. Кредитного договору, що підтверджено Заявою на переказ готівки №2 (т.1 а.с. 17).

31.01.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Договір поруки №CSIPGA00000145/1 (т.1 а.с. 21-22) згідно з яким (пункт 18) ОСОБА_1 поручається перед Банком за виконання ОСОБА_3 зобовязань за Кредитним договором №CSIPGA00000145 та Додаткової угоди №1 до Кредитного договору від 30.01.2011 року. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (пункт 14). Якщо під час виконання кредитного договору зобовязання позичальника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобовязань за кредитним договором в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібно (пункт 1.1). У випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункт 4). Дата укладання договору поруки №CSIPGA00000145/1 вказана у пункті 20 31.01.2011 року.

Зустрічний позов ОСОБА_3 в частині вимог про визнання недійсним Договору поруки №CSIPGA00000145/1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

ОСОБА_3 не є стороною Договору поруки №CSIPGA00000145/1 та заявляючи вимоги про визнання недійсним цього договору не зазначив яким чином укладенням вказаного договору порушені його праві та законні інтереси.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму Аналізі окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних розяснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що, - ЦК України не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів. У звязку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Суд вважає, що ОСОБА_3 не доведено наявність вищезазначених критеріїв заінтересованості в оспорюваному договорі поруки, а отже він є неналежним позивачем за вимогами про визнання недійсним Договору поруки №CSIPGA00000145/1.

Таким чином підстав для задоволення зустрічного позову в частині визнання недійсним Договору поруки №CSIPGA00000145/1 судом не встановлено.

10.05.2011 року між Банком та ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №CSIPGA00000145 від 12.07.2007 року (т.1 а.с. 18). Додатком до Додаткової угоди від 10.05.2011 року є Графік погашення кредиту (т.1 а.с. 19-20). Додатковою угодою внесено зміни до Кредитного договору, зокрема згідно п.7.1., - Банк зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 12.07.2007 року по 12.07.2017 року включно у вигляді не поповнюваної лінії у розмірі 49669,75 доларів США на наступні цілі: 44000 доларів США на споживчі потреби, а також у розмірі 5669,75 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 даного Договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі суми 1,5% в момент надання кредиту, щомісячної комісії у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з 25 по 31 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати починаючи з 30.01.2011 року позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у розмірі 818,51 доларів США для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Крім того передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки, штрафів встановлюються тривалістю 50 років.

Використання при укладанні Додаткової угоди факсимільного відтворення підпису Голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» на думку суду не є підставою для визнання недійсною такої Додаткової угоди.

З приводу належності ОСОБА_3 підписів на Додатковій угоді та Додатку до неї Ухвалою суду від 20.07.2015 року було призначено почеркознавчу експертизу.

Згідно з висновком експертів №591/910/15-23 від 16.10.2015 року за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи (т.1 а.с. 113-120), - підписи від імені ОСОБА_3 в графах «_____ ОСОБА_3Г.» Додаткової угоди від 10.05.2011 року до Кредитного договору №CSIPGA00000145 від 12.07.2007 року та Додатку до вказаної Додаткової угоди виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Вказані підписи виконані ймовірно самим ОСОБА_3.

Експерт Черкаського відділення КНДІСЕ ОСОБА_10 надаючи усне пояснення свого висновку у судовому засіданні вказав, що відсутність категоричної відповіді на запитання чи ОСОБА_3 виконані досліджувані підписи викликано простотою підписів при їх невисокій виробленості та середньому темпі виконання, а також великою варіаційністю зразків. В той же час виявлена достатня кількість співпадаючих ознак між досліджуваними підписами, що дало підстави експерту зробити висновок про те, що підписи виконані ймовірно самим ОСОБА_3. При цьому експерт обирав із можливих варіантів висновку про виконання досліджуваних підписів: «ним» (ОСОБА_3), «не ним», «ймовірно ним» та «ймовірно не ним».

Суд вважає, висновок експертів №591/910/15-23 від 16.10.2015 року за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи належним та допустимим доказом, оскільки він є вмотивованим та науково обґрунтованим.

Оцінюючи вказаний висновок у сукупності з іншими доказами суд приходить до висновку, що Додаткова угода від 10.05.2011 року підписана саме ОСОБА_3, при цьому суд враховує, що ОСОБА_3 тривалий час фактично виконував умови Додаткової угоди від 10.05.2011 року зокрема в частині визначення розміру процентів та сплати щомісячного платежу. Крім того Банком суду надана Анкета-Заява від імені ОСОБА_3 датована саме 10.05.2011 року (т.1 а.с. 244) факт підписання якої відповідачем не заперечувався.

Таким чином підстав для задоволення зустрічного позову в частині визнання недійсним Додаткової угоди від 10.05.2011 року судом не встановлено.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобовязаний повернути кредитодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст. 1048 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням) то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати процентів належних йому.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України, - за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, - у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно Виписки про погашеннях по кредиту за Кредитним договором №CSIPGA00000145 від 12.07.2007 року (т.2 а.с. 32-33), - ОСОБА_3 у період з 12.07.2007 року по 11.02.2015 року хоча і здійснював платежі спрямовані на погашення заборгованості за договором, однак не завжди у строки та розмірі щомісячного платежу визначеного Кредитним договором та Додатковою угодою внаслідок чого виникла заборгованість.

Позивачем надано суду розрахунок заборгованості ОСОБА_3 за договором CSIPGA00000145 від 12.07.2007 року станом на 11.02.2015 року (т.1 а.с. 4-8), згідно із яким ОСОБА_3 має заборгованість на загальну суму 27422,95 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 23061,17 доларів США, заборгованості за процентами по користуванню кредитом в сумі 2718,73 доларів США, заборгованості по комісії в сумі 176 доларів США, пені в сумі 151,8 доларів США та штрафів в сумі 9,78 доларів США (фіксована частина) та 1305,39 доларів США (процентна складова).

Ухвалою суду від 21.03.2016 року було призначено судову економічну експертизу для вирішення наступних питань:

1.Чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №CSIPGA00000145 від 12.07.2007 року (за основною сумою боргу, процентами, комісією та пенею) за період з 12.07.2007 року по 11.02.2015 року умовам укладеного між сторонами кредитного договору (з усіма змінами та доповненнями до нього) та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором? Якщо не відповідає то в якій частині?

2.Який фактичний залишок заборгованості позичальника ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №CSIPGA00000145 від 12.07.2007 року (за основною сумою боргу, процентами, комісією та пенею) станом на 11.02.2015 року?

3.Який фактичний залишок заборгованості позичальника ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №CSIPGA00000145 від 12.07.2007 року (за основною сумою боргу, процентами, комісією та пенею) станом на 09.06.2015 року?

Згідно з висновком експерта №223/1213/16-23 від 28.12.2016 року за результатами проведення судової економічної експертизи (т.3 а.с. 206-231) надано наступні відповіді на поставлені питання:

По першому питанню: Не підтверджено відповідність наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 12.07.2007 року умовам кредитного договору (з усіма змінами та доповненнями до нього) та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим договором у звязку із тим, що:

- у розрахунку заборгованості за кредитним договором складеному Банком за період з 12.07.2007 року по 11.02.2015 року не зазначено яким чином та згідно яких документів Банк збільшив суму заборгованості по тілу кредиту на 2770,1 доларів США;

- заборгованість позичальника по тілу кредиту за період з 12.07.2007 року по 11.02.2015 року збільшилась на суму страхових платежів у загальному розмірі 2076,38 доларів США, при цьому Банком за позичальника страхові платежі сплачувались у національній валюті в сумі 17776 гривень;

- Банком в односторонньому порядку з 30.11.2008 року внесено зміни до кредитного договору в частині зміни процентної ставки за користування кредитом з 11,04% на 13,08% річних без погодження з позичальником;

- Банком не здійснено протягом дня операції з обміну іноземної валюти з одночасним зарахуванням обміняної іноземної валюти на рахунок клієнта, що призвело до збільшення термінів погашення сум процентів та відповідно зменшення суми погашення кредиту;

- у звязку із не підтвердженням в ході дослідження заборгованості по тілу кредиту відповідно не підтверджується і заборгованість по процентах, які нараховувались на заборгованість;

- стягнення пені здійснювалося в валюті (доларах США) та за рахунок аннуїтетних платежів.

По другому питанню: Станом на 11.02.2015 року розрахунок заборгованості ОСОБА_3 перед Банком за кредитним договором становитиме, - по тілу кредиту 16668,2 доларів США, по процентах за користування кредитом 260,42 доларів США, по винагороді (комісії) 88 доларів США. У звязку із відсутністю графіку погашення платежів не можливо підтвердити суму пені за несвоєчасне погашення основного боргу та відсотків по кредиту за кредитним договором. Крім того заборгованість позичальника перед Банком по страхових платежах, які сплачені Банком у національній валюті становить 17776 гривень.

По третьому питанню: Станом на 09.06.2015 року розрахунок заборгованості ОСОБА_3 перед Банком за кредитним договором становитиме, - по тілу кредиту 16668,2 доларів США, по процентах за користування кредитом 294,51 доларів США, по винагороді (комісії) 176 доларів США. У звязку із відсутністю графіку погашення платежів не можливо підтвердити суму пені за несвоєчасне погашення основного боргу та відсотків по кредиту за кредитним договором. Крім того заборгованість позичальника перед Банком по страхових платежах, які сплачені Банком у національній валюті становить 17776 гривень.

Також у дослідницькій частині свого висновку №223/1213/16-23 від 28.12.2016 року експерт констатував, що в ході дослідження підтверджено видачу Банком ОСОБА_3 на підставі заяви на видачу кредитних коштів суми 44000 доларів США.

Експерт Черкаського відділення КНДІСЕ ОСОБА_11 надала усні пояснення свого висновку у судовому засіданні.

Суд вважає, висновок експерта №223/1213/16-23 від 28.12.2016 року в частині відповідей на поставлені питання, які потребували спеціальних економічних знань, належним та допустимим доказом, оскільки цей висновок є вмотивованим та науково-обґрунтованим, ґрунтується на аналізі умов Кредитного договору (зі змінами та доповненнями), а також наданих сторонами платіжних доручень, меморіальних ордерів, квитанцій, чеків, виписок по рахунках, договорах страхування, тощо.

Суд даючи оцінку висновку експерта №223/1213/16-23 від 28.12.2016 року в сукупності з іншими доказами по справі, погоджується та бере за основу встановлену експертом суму заборгованості ОСОБА_3 перед Банком станом на 11.02.2015 року, а саме заборгованість по тілу кредиту 16668,2 доларів США, по процентах за користування кредитом 260,42 доларів США, по винагороді (комісії) 88 доларів США та заборгованість по страхових платежах в сумі 17776 гривень.

Вказана заборгованість підлягає солідарному стягненню із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Банку.

Додатково до вказаної заборгованості із відповідачів підлягають солідарному стягненню штрафи передбачені п.5.4. Кредитного договору від 12.07.2007 року, згідно з яким, - при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 гривень + 5% від суми позову. Процентна складова штрафу становить: 17776 грн. х 5% = 888,8 гривень; 17061,62 дол. США х 5% х 25,55 грн. (курс валют НБУ на день звернення із позовом до суду) = 21738,73 гривень. Усього сума штрафу, які підлягає стягненню становить 22877,53 гривень (із розрахунку 250 + 888,8 + 21738,73).

Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті (долари США), необхідно зазначити наступне.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Банк на момент укладання Кредитного договору №CSIPGA00000145 від 12.07.2007 року мав Банківську ліцензію №22 від 04.12.2001 року, Дозвіл №22-2 від 29.07.2003 року на здійснення операцій визначених п. 1-4 ч.2 та ч.4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у тому числі право на операції з валютними цінностями (т.2 а.с. 238-240).

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки у Кредитному договорі та Додатковій угоді чітко визначено, що погашення кредиту, процентів та комісії здійснюється позичальником в доларах США, то із відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитом, процентами та комісії необхідно стягнути в іноземній валюті (доларах США), без зазначення її еквіваленту у гривні.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року справа №6-145цс14.

Суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності оскільки Додатковою угодою від 10.05.2011 року укладеною між Банком та ОСОБА_3 строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки, штрафів встановлено у 50 років.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України, - позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Оскільки розмір заборгованості визначений експертом станом на 09.06.2015 року більше ніж станом на 11.02.2015 року, суд враховуючи те, що Банк просив стягнути заборгованість саме станом на 11.02.2015 року та розглядаючи справу в межах позовних вимог вважає, що до стягнення підлягає заборгованість що виникла станом на 11.02.2015 року.

Щодо дій банку по підвищенню розміру процентної ставки з 11,04% до 13,08% річних у період з 30.11.2008 року по 29.01.2011 року (до набрання чинності новою процентною ставкою згідно Додаткової угоди) то суд погоджуючись по суті із експертом який при розрахунку заборгованості не застосовував підвищену процентну ставку (13,08%) у вказаний період, в той же час вважає не зовсім вірним наведене експертом мотивування не застосування такої підвищеної процентної ставки у період з 30.11.2008 року по 29.01.2011 року.

Так експерт посилався на положення ч.3 ст. 1056-1 ЦК України про те, що, - фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Однак Цивільний кодекс України доповнено статтею 1056-1 згідно із Законом № 661-VI від 12.12.2008 року.

Таким чином на час укладання Кредитного договору №CSIPGA00000145 станом на 12.07.2007 року статті 1056-1 ЦК України не існувало, як і не існувало законодавчої заборони для односторонньої зміни банком фіксованої процентної ставки за кредитним договором.

В той же час суд вважає, що у розглядуваній справі Банк істотно порушив порядок односторонньої зміни процентної ставки передбачений Кредитним договором.

Так, пунктом 2.3.1. Кредитного договору від 12.07.2007 року передбачено право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон`юктури ринку грошових ресурсів в України, а саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Отже зі змісту п. 2.3.1 Кредитного договору слідує, що письмове повідомлення про зміну процентної ставки повинно бути надіслано позичальнику протягом семи днів після зміни процентної ставки.

За твердженням Банку процентна ставка з 11,04% до 13,08% річних збільшена з 30.11.2008 року. Таким чином письмове повідомлення про зміну процентної ставки повинно бути надіслано Банком позичальнику у період з 1 по 7 грудня 2008 року. Однак доказів направлення у вказаний період Банком на адресу ОСОБА_3 письмових повідомлень в порядку п. 2.3.1. Кредитного договору про збільшення розміру процентної ставки суду не надано.

Натомість суду надано копію повідомлення Банку на адресу ОСОБА_3 від 03.10.2008 року про заплановану зміну процентної ставки з 30.11.2008 року (т.2 а.с. 13). Однак це повідомлення суперечить порядку підвищення розміру процентної ставки визначеному сторонами у п. 2.3.1. Кредитному договорі від 12.07.2007 року та не може бути належним доказом виконання Банком умов договору в цій частині.

За таких обставин суд вважає правомірним обчислення експертом процентів за користування кредитом у розмірі 11,04% річних у період з 12.07.2007 по 29.01.2011 року та у розмірі 13,08% річних у період з 30.01.2011 по 11.02.2015 року.

Доводи відповідачів про можливість визнання недійсними умов кредитного договору, які передбачають стягнення винагороди за обслуговування кредиту та посилання на Правову позицію яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 не можуть бути прийняті судом у розглядуваній справі з наступних підстав.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, - якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В той же час ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_3 не заявляли позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору повністю або певних його умов, зокрема щодо встановлення у кредитному договору комісії та винагороди за обслуговування кредиту.

Судові витрати підлягають розподілу за правилами ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 3654 грн. (т.1 а.с. 1).

Розмір задоволених позовних вимог Банку складає 17016,62 доларів США + 40653,53 гривень. Оскільки судовий збір було сплачено у гривні за курсом 25,55 гривень за 1 долар США, то 17016,62 дол. США х 25,55 складає 434774,64 гривень.

Таким чином розмір задоволених вимог 475428,17 гривень (434774,64+40653,53) становить 67,85% від розміру первісно заявлених Банком вимог (700656,47 грн.). А тому судовий збір який необхідно стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках на користь Банку пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 2479,24 гривень (67,85% від суми 700656,47 грн.), тобто по 1239,62 гривень з кожного із відповідачів.

На підставі ст. ст. 15-16, 202-204, 215-216, 259, 526, 533, 553-554, 612, 1048-1050, 1054-1055 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10-11, 60-61, 88, 209, 212, 214-215, 218, 360-7 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк (ідентифікаційний код 14360570) заборгованість за кредитним договором №CSIPGA00000145 від 12 липня 2007 року що виникла станом на 11.02.2015 року, а саме заборгованість по тілу кредиту в сумі 16668 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят вісім) доларів США 20 центів; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 260 (двісті шістдесят) доларів США 42 центи; заборгованість по комісії в сумі 88 (вісімдесят вісім) доларів США; заборгованість по страхових платежах в сумі 17776 (сімнадцять тисяч сімсот сімдесят шість) гривень; штраф за порушення умов договору в сумі 22877 (двадцять дві тисячі вісімсот сімдесят сім) гривень 53 копійки, а усього 17016 (сімнадцять тисяч шістнадцять) доларів США 62 центи та 40653 (сорок тисяч шістсот пятдесят три) гривні 53 копійки.

Стягнути із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк (ідентифікаційний код 14360570) судовий збір у сумі по 1239 (одна тисячі двісті тридцять девять) гривень 62 копійки з кожного.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_3, ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк про визнання недійсними договору поруки та додаткової угоди до кредитного договору відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_12