Провадження № 22ц/790/3767/17 Головуючий 1-ї інстанції Бєссонова Т.Д.
Справа № 236/3042/16-ц Доповідач Бровченко І.О.
Категорія договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 19 вересня 2013 року ОСОБА_1 взяв у борг у позивача грошові кошти у сумі 31950 дол. США, що підтверджується відповідною розпискою. Грошові кошти відповідач зобовязався повернути за першою вимогою до 01 листопада 2013 року. Станом на 31 жовтня 2016 року відповідач грошові кошти не повернув. Відповідно до офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України станом на 31 жовтня 2016 року ( 2549,5951 грн. за 100 доларів США) загальна сума боргу 814595 грн. 63 коп. Відповідач добровільно повернути кошти відмовився у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду для стягнення коштів в судовому порядку та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у загальній сумі 1314054 грн. 34 коп. з яких: 814595,63 грн. - сума основної заборгованості за договором позики та 499458 грн. 71 коп. проценти за позикою та 3% річних, судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач - ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися. Представник позивача ОСОБА_3 надала до суду письмові пояснення в яких заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що позивачем надано до суду ксерокопію розписки, що суперечить вимогам ст. 64 ЦПК України. Відповідач вказані зобовязання виконав в повному обсязі та оригінал розписки був знищений. Заявляє про сплив позовної давності у відношенні вимог про стягнення як суми позики, строк виконання якої настав 01.11.2013 року, так і процентів, що нараховані позивачем безпідставно, а також 3% річних. Просить застосувати норми ст. ст. 257, 267 ЦК України та відмовити позивачу у позові.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 814595 грн. 63 коп. та судовий збір у розмірі 6890 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Рішення суду в частині відмови у задоволені позову сторонами по справі не оскаржується

Вислухав доповідь судді, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в справі доказами, що 19 вересня 2013 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 31950 дол. США, які він зобов'язувався повернути за першою вимогою до 01 листопада 2013 року, про свідчить відповідна розписка підписана самим відповідачем (а. с. 10).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підтверджуючих, що ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 борг у розмірі 31950 дол. США. згідно умов розписки від 19 вересня 2013 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не повернув грошові кошти відповідно до умов договору позики, оформленого розпискою від 19 вересня 2013 року, суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 814595 грн. 63 коп., що станом на 31 жовтня 2016 року за офіційним курсом НБУ складало 31950 дол. США.

Судова колегія погоджується з такими висновком суду першої інстанції.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо пропуску строку позовної давності то ці доводи апелянта в даному випадку процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг строку позовної давності в даному випадку розпочинається з 01 листопада 2013 року, а закінчується 01 листопада 2016 року.

З позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики позивач звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області 31 жовтня 2016 року шляхом поштового відправлення. Позивач звертався до суду за місцезнаходженням відповідача, але позов було повернуто позивачеві для звернення в суд за підсудністю (Справа № 263/2878/16-ц). З повідомлень адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС Ізюмського району вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Ухвалою Краснолиманського районного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики передано за підсудністю до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області. З урахуванням вищезазначеного, судова колегія вважає, що позивач звернувся до суду з позовом у трирічний термін позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі, що розписку знищено у звязку з повним виконанням зобовязання, належними та допустимими доказами не підтверджено. Матеріали справи не містять жодного доказу підтверджуючого виконання зобовязань у повному обсязі. Крім того, оригінал розписки було оглянуто судом першої та апеляційної інстанцій в судових засіданнях.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -