АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5958/17 Справа № 202/3532/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Варенко О.П.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2017 року у справі за поданням державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року державний виконавець АНД відділу ДВС звернувся до суду з поданням, посилаючись на те, що боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання виконавчого напису №780, виданого 02.04.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 361896,02 грн. Тому просив тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань, покладених на нього виконавчим написом.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2017 року в задоволенні подання державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі стягувач ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової про задоволення подання державного виконавця в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та змісту подання, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, виходячи з наступного.

За змістом ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником не представлено суду доказів, що відповідають вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України, наявності факту ухилення боржника від виконання виконавчого напису нотаріуса, тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для обмеження ОСОБА_3 у його конституційному праві на вільне залишення території України.

Наявність в матеріалах справи доказів того, що у ОСОБА_3 відсутні кошти на рахунках у банку та відсутнє рухоме або нерухоме майно, яке можна реалізувати в рахунок погашення боргу, не є підтвердженням ухилення боржника від повернення боргу.

Представлений суду акт державного виконавця від 07.11.2016 року про вихід за місцем проживання боржника, який відмовився у допуску державного виконавця до помешкання для перевірки наявності майна, яке можна реалізувати, не є достатньою підставою для задоволення подання у даній справі. Так, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення боржника про дату виходу державного виконавця за місцем проживання, а також відсутні докази наявності відповідної ухвали суду (а.с. 14). Вказаний вище акт складений за відсутності понятих, в присутності лише представника стягувача ОСОБА_5, який є заінтересованою особою, і не містить підпису боржника.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим доказам, місцевий суд дійшов правильного висновку про невстановлення факту ухилення ОСОБА_3 від виконання покладених на нього виконавчим написом нотаріуса зобов'язань.

Колегія звертає увагу, що державний виконавець не позбавлений права повторно звернутися до суду із поданням, за наявності достатніх підстав та доказів ухилення боржника від погашення боргу.

Враховуючи зазначені обставини, місцевий суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав, передбачених діючим законодавством, для задоволення подання ДВС про тимчасове обмеження даного боржника у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 205, 209, 218, 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді