АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Яремка В.В.

секретаря Чебуришкіної Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2015 року,

встановила:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у вересні 2015 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зазначало, що між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038.

Виконання зобов»язання забезпечено договором між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_4 поруки від 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038.

Також відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 вчинено договір поруки від 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038.

Крім того, між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 23

Справа №273/2655/15

Провадження №22-ц/794/66/2017 Головуючий в суді 1 інстанції ОСОБА_5

Категорія 19/27 ОСОБА_6 Половінкіна

лютого 2007 року № CVX0GA00000038.

Посилаючись на невиконання зобов»язання та направлення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 13 липня 2015 року вимоги про дострокове виконання зобов»язання, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 кредит в сумі 27142 долари США 30 центів, відсотки в сумі 32750 доларів США 58 центів, комісію в сумі 4307 доларів США, пеню в сумі 55083 долари США 62 центи, що становить 2605161 грн. 64 коп. солідарно.

Заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2015 року позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 64699 доларів США 88 центів, що становить 1413045 грн. 38 коп. солідарно.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить заочне рішення Строжинецького районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» пені в сумі 500 доларів США солідарно скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» пеню в сумі 55083 долари США 62 центи, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.526, ч.1,2 ст.553 , ч.1,2 ст.554 ЦК України та, встановивши невиконання зобов»язання за договором між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038 , вважав, що з боржника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягають стягненню грошові кошти в сумі 64699 доларів США 88 центів, що становить 1413045 грн. 38 коп. солідарно.

Водночас суд першої інстанції, пославшись на правила, передбачені п.1 ч.2 ст.256, ч.3 ст.551 ЦК України, визначив розмір пені в сумі 500 доларів США, що становить 10920 грн.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов'язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» кредиту в сумі 27142 долари США 30 центів, відсотків в сумі 32750 доларів США 58 центів, комісії в сумі 4307 доларів США не оскаржується.

На підставі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалено з порушенням наведених норм.

За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Встановлено, що між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038.

Виконання зобов»язання забезпечено договором між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_4 поруки від 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038.

Також відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 вчинено договір поруки від 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038.

Крім того, між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038.

На підставі ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Правові наслідки порушення зобов»язання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 ЦК України.

Згідно зі частинами 1 та 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Верховний Суд України у правовому висновоку у постанові від 21 травня 2012 року № 6-18цс11 зазначив, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, а тому в цьому випадку не обовязково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору. Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.

Відповідно правового висновку Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15 строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовом посилався на направлення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 13 липня 2015 року вимоги про дострокове виконання зобов»язання.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

Водночас, Верховний Суд України у правовому висновоку у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15 зазначив, оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

За змістом п.11договору між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_4 поруки від 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038 (1), договору між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 поруки від 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038 (2) , договору між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 поруки від 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038 (3) договір діє до повного виконання зобов»язань за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається невиконання ОСОБА_1 умов договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038 із здійснення обов»язкового щомісячного платежу протягом з грудня 2008 року.

До матеріалів справи приєднано рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2009 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення (а.с.169-170).

Наведеним судовим рішенням встановлено невиконання зобов»язання між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038 станом на лютий 2009 року щодо сплати кредит в сумі 26447 доларів США 12 центів, відсотків в сумі 521 долара США 13 центів, комісії в сумі 59 доларів США, пені в сумі 8 доларів США 62 центів.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається звернення публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів у вересні 2015 року, тобто поза межами шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням.

Тому зобов»язання за договором між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_4 поруки від 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038, договором між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 поруки від 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038, договором між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 поруки від 23 лютого 2007 року №CVX0GA00000038 припинилося.

Всупереч наведеному суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для покладення на ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4К обов»язку з виконання зобов»язання за договором між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038 солідарно.

Згідно із п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

На підставі ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З приєднаного до матеріалів справи розрахунку розмір пені з 29 серпня 2014 року по 10 липня 2015 року становить 296600 грн. 35 коп.

За правилами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ч.3 ст.551 ЦК Украъни про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України, які мають іншу правову природу.

Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Положення ч.2 ст.616 ЦК України передбачають право суду зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов»язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Встановлено, що публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» нараховано пеню в розмірі 296600 грн. 35 коп., а розмір збитків становить сплату кредиту в сумі 27142 доларів США 3 центів, процентів в сумі 32750 доларів США 58 центів, комісії в сумі 4307 доларів США.

Ураховуючи наведене підстав для зменшення розміру пені немає.

Відповідно до абз.1, 5, 6 п.35 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно із п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Апеляційним судом позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити частково, що становить 78 відсотків.

Встановлено, що публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» сплачено судовий збір при поданні позову в сумі 3654 грн. за платіжним дорученням публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» №BOJ67BOUWC від 7 серпня 2015 року (а.с.27) та апеляційної скарги в сумі 4019 грн. 40 коп. за платіжним дорученням публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» № PROM4BV701 від 4 листопада 2015 року (а.с.85).

За таких обставин підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір в сумі 5984 грн. 94 коп.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2015 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 23 лютого 2007 року № CVX0GA00000038 грошові кошти в сумі 2027429 грн., що складаються з кредиту в сумі 27142 доларів США 3 центів, процентів в сумі 32750 доларів США 58 центів, комісії в сумі 4307 доларів США, пені в сумі 296600 грн. 35 коп.

У позові публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір в сумі 5984 грн. 94 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Половінкіна Н.Ю.

Судді Кулянда М.І.

ОСОБА_7