КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа №
Провадження № 2/488/437/17 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.02.2017 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

В складі : судді Лазаревої Г. М.,

при секретарі Лєвіній Д О., ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «про поновлення на роботі, визнання незаконним наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу»

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на ті обставини, що з 10.09.2012 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи у відокремленому структурному підрозділі ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України» - Філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Миколаївський портовий елеватор» на посаді заступника директора з виробництва, наказ № 368 R., загальний трудовий стаж на даному підприємстві - 21 рік.

Наказом відповідача № 724 її було звільнено з займаної посади 27 жовтня 2015 року у зв'язку з скороченням штату працівників за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

05 лютого 2016 р. рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва позивача було поновлено на посаді заступника директора (з виробництва) у відокремленому структурному підрозділі ПАТ «ДПЗКУ».

27 травня 2016 року позивача було поновлено на посаді заступника директора з виробництва філії ПАТ «ДПЗКУ» з 05.02.2016 року на підставі рішень Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05.02.2016 р. та Апеляційного суду Миколаївської області від 12.05.2016 р.

19.09.2016 року позивача було звільнено з посади наказом від 16.09.2016 р. за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним та необгрунтованим з наступних підстав:

Наказом від 17.06.2016 року № 98 «Про внесення змін до штатного розпису» були внесені зміни до штатного розпису філії ПАТ «ДПЗКУ» «Миколаївський портовий елеватор» про виведення зі штатного розпису посади заступника директора (з виробництва) у вересні 2016 року. Зазначений наказ виніс директор Філії ПАТ «ДПЗКУ» «Миколаївський портовий елеватор», а не голова правління ПАТ «ДПЗКУ».

Наказу про скорочення штату та зміну штатного розпису по Публічному акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України» немає.

Існує затверджений перелік змін в штатному розписі керівників, професіоналів, фахівців і технічних службовців Філії ПАТ «ДПЗКУ» «Миколаївський портовий елеватор», але відсутні правові підстави внесення змін до штатного розпису.

Як вбачається зі змісту п.1ст.40 КЗпП України, ст. 64 ГК Украхни, Статуту підприємства, зміни в організації виробництва і праці в ПАТ «ДПЗКУ» повинні проводитися на підставі рішення керівника Товариства, а не на підставі наказу директора Філії. Рішення про скорочення чисельності працівників або штату може оформлюватись наказом по Товариству, у такому випадку до штатного розписувносяться відповідні зміни.

У наказі про внесення змін до штатного розпису повинно бути зазначені причини, якими викликано необхідність скорочення чисельності або штату працівників, та зазначення посад, що підлягають скороченню. Вказаний наказ відноситься до наказу із основої діяльності юридичної особи та повинен виноситися по Товариству в цілому головою правління ПАТ «ДПЗКУ».

Виконуючим обовязки голови ПАТ «ДПЗКУ» вказано в своєму наказі, що підставою для скорочення штату працівників є наказ Директора Філії, що суперечить Статуту товариства.

За час роботи на вказаному підприємстві, на конференції трудового колективу Філії позивач була включена до складу профспілкового комітету філії, підстава протокол №1 від 22 лютого 2011 року. На засіданні профспілкового комітету філії позивача було обрано заступником голови профспілкового комітету філії ПАТ «ДПЗКУ», підстава протокол № 1 від 22 грудня 2011 року.

Відповідно до п.3.8. Статуту професійної спілки працівників агропромислового комплексу України, затвердженого 1 Зїздом Профспілки працівників агропромислового комплексу України 25.05.1990 року зі змінами, зареєстрованого Міністерством юсттиції України, вибори в Профспілці, починаючи з первинної організації, проводяться як правило, один раз на 5 років.

За період з лютого по вересень 2016 року виборів Профспілкового комітету Філії не проводились, хоча мали відбутися у лютому-березні 2016 року. Тобто строк обрання позивача до складу профспілкового комітету філії з 22.02.2011 року по 22.02.2016 рік.

На момент звільнення позивача закінчились її повноваження, як представника профспілкового комітету, не отримувала жодного повідомлення про продовження повноваження виборчого органу первинної організації, тому з 22.02.2016 року не перебуває в складі профспілкового комітету філії.

Відповідно до ст. 252 КЗпП України звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників обраних до складу виборних профспілкових органів не допускається протягом року після закінчення строку на який обирався цей склад.

На підставі викладеного просила, згідно зменшених позовних вимог: визнати незаконним наказ від 16.09.2016 р. про її звільнення, поновити на посаді заступника директора (з виробництва) з 20.09.2016 р., стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, надавши відповідний розрахунок.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на підстави зазначені в позові.

Представник відповідача не визнав позовні вимоги, посилаючись на письмові заперечення.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача вона працювала у відповідача з 18.07.1995 р. по 02.02.2011 р., на посадах техніка 1 категорії, інженера з якості, була звільнена за згодою сторін.

03.02.2011 р. була повторно прийнята на роботу у вказаному підприємстві, працювала на посаді інженера з якості, з 10.09.2012 р. була переведена на посаду заступника директора (з виробництва), має заохочення за сумлінну працю на даному підприємстві.

27.10.2015 р. позивач була звільнена з посади в звязку з скороченням штату працівників.

Наказом від 05.02.2016 р. позивача було поновлено на посаді рішенням суду.

19.09.2016 р. позивача було звільнено з посади в звязку з скороченням штату працівників.

17.06.2016 було директором філії ПАТ «ДПЗКУ» Миколаївський портовий елеватор видано наказ про внесення змін до штатного розпису філії за вересень 2016 р. та виведено зі штатного розпису посаду заступника директора з виробництва.

17.06.2016 р. в. о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» було затверджено перелік змін в штатному розписі філії за вересень 2016 р., відповідно до яких «Виводиться зі штатного розпису заступник директора (з виробництва), підлягає затвердженню з урахуванням змін 78,5 штатних одиниць.

11 вересня 2016 року було затверджено штатний розпис філії ПАТ «ДПЗКУ», якийвводився в дію з 20 вересня 2016 р., відповідно до якого посада заступника директора з виробництва відсутня.

Наказом в.о. голови Правління від 11 липня 2016 р. було зобовязано директора філії в термін до 17 липня 2016 року повідомити під розпис про заплановане вивільнення 17 вересня 2016 р., у звязку із скороченням штату працівників ОСОБА_3. Підставами наказу зазначені : наказ про внесення змін до штатного розпису від 17.06.2016 р., лист директора філії від 17.06.2016 р. № 627/10. З вказаним наказом позивач була ознайомлена 14 липня 2016 року, вказавши, що наказ суперечить порядку про вивільнення.Наказами голови правління ПАТ «ДПЗКУ» від 16 вересня 2016 року позивача було звільнено з займаної посади заступника директора (з виробництва) в звязку із скороченням штату працівників (п.1 ст. 40 КЗпП України). Підставами вказані : наказ від 11.07.2016 «Про попередження про заплановане вивільнення», наказ від 17.06.2016 р. «Про внесення змін до штатного розпису», лист директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Миколаївський портовий елеватор» від 16.09.2016 р. З наказом позивач була ознайомлена 19 вересня 2016 року.

15.07.2016 р. до центру зайнятості відповідачем було направлено інформацію про заплановане вивільнення посади заступника директора з виробництва.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме листа директора філії від 03.06.2016 р. з метою заощадження фонду оплати праці ФІлії було запропоновано скорочення посади директора з виробництва, так як 28.08.2015р. у філії було введено посаду «Начальник виробництва», який за своїми функціональними обовязками здійснює керівництво виробничо-господарською діяльністю виробничої дільниці елеватору.

Відповідно до п.3.9.18. Статуту ПАТ «ДПЗКУ» має право самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис, як це передбачено вимогами ст. 64 ГК України.

В пп. 7 п.11.10. Статуту ПАТ «ДПЗКУ», голова правління Товариства затверджує організаційну структуру Товариства та штатний розпис, а також у відповідності з пп.10 п.11.10. призначає та звільняє з посади працівників Товариства.

Філія, як структурний підрозділ юридичної особи, діє на підставі Положення про філію ПАТ «ДПЗКУ» «Миколаївський портовий елеватор» та Статуту товариства Директор філії здійснює управління її поточною діяльністю та є уповноваженим представником товариств Він може приймати на роботу та звільняти працівників філії, (пп. 7.1., 7.6.). Структура і штатний розпис розробляються філією з урахуванням вимог колективного договору і подаються на затвердження Голові правління Товариства. Голова правління Товариства має право скасувати будь-яке рішення або наказ директора Філії, якщо вони суперечать чинному законодавству та внутрішнім нормативним актам (п.п. 7.8.,7.9. Положення).

Довіреністю № 537 від 23 серпня 2016 р. виданої виконуючим обовязки голови правління ПАТ «ДПЗКУ» уповноважено директора філії ОСОБА_4 для здійснення керівництва і управління поточною і оперативною діяльністю філії, зокрема п. 6 «подавати на затвердження Голові правління ПАТ «ДПЗКУ» штатний розпис філії, фонд заробітної плати філії та фонд преміювання за звітні періоди.

З наведених положень статутних документів Товариства вбачається, що питання, які відносяться до організаційної структури Товариства, чисельності і штатного розпису, з урахуванням пропозицій керівника філії, належать до компетенції керівництва ПАТ «ДПЗКУ».

Зі змісту п.1 ст. 40 КЗпП, ст. 64 ГК України та положень статутних документів, вбачається, що зміни в організації виробництва і праці в ТОВ «ДПЗКУ» повинні провадитися на підставі рішення керівника Товариства. Рішення про скорочення чисельності і штату може оформлюватися наказом по підприємству. В такому випадку до штатного розпису вносяться відповідні зміни. Однак рішення може оформлюватися наказом про внесення змін до штатного розпису, із зазначенням причин, якими викликано необхідність скорочення чисельності або штату працівників, та зазначенням посад (профісії), що підлягають скороченню. Вказаний наказ відносить до наказу із основної діяльності юридичної особи та повинен виноситись по Товариству в цілому, в даному випадку головою правління ПАТ «ДПЗКУ».

З врахуванням встановлених обставин справи суд приходить до висновку про доведеність обставин змін в організації виробництва і праці, щодо скорочення чисельності або штату працівників, в звязку з економією фонду заробітної плати, то останні вбачаються сумнівними через те, що затверджено шатним розписом 79,5 штатних одиниць з місячним фондом оплати праці 399038,90 грн., в той час як підлягали затвердженню, згідно переліку змін в штатному розписі за вересень 78,5 штатних одиниць, з наявними на момент затвердження 79,5 штатними одиницями та фондом оплати праці 318469, 60 грн.

Пленум Верховного Суду України у постанові Про практику розгляду судами трудових спорів від 6 листопада 1992 року № 9 звертає увагу судів, що при розгляді трудових спорів, повязаних зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, вони зобовязані зясувати: чи дійсно мало місце скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано роботодавцем норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що роботодавець не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджували його за два місяці про наступне вивільнення.

Виходячи з вимог законодавства про працю та із змісту вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, звільнення працівників у звязку із скороченням чисельності або штату може вважатися правомірним тільки за наступних умов:

1) скорочення чисельності або штату працівників дійсно мало місце; повинні бути докази щодо змін в організації виробництва і праці,

2) роботодавець дотримався норм законодавства щодо вивільнення працівників, відповідні дії належним чином задокументовані.

З приводу пропонування іншої роботи на підприємстві позивач пояснила, що вакантні посади на підприємстві їй було запропоновано тільки під час попередження про наступне вивільнення, але вони не відповідали її посаді та спеціальності. Після цього ніяких вакансій їй запропоновано не було.

Дана обставина підтверджується також усними та письмовими поясненнями представника відповідача про те, що вакантних посад на підприємстві, що відповідали б кваліфікації, освіті позивача з моменту попередження про звільнення не було. На неодноразові запити суду щодо надання даних про вакансії в ПАТ «ДПЗКУ» в цілому з моменту попередження про звільнення до звільнення позивача відповіді одержано не було, тобто обставина відсутності зазначених вакансій відповідачем не доведена.

З приводу порушення відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України стосовно пропонування одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці іншої роботи на тому самому підприємстві, в установі, організації, то суд вважає пояснення відповідача про не пропонування посад з тієї причини, що на момент попередження, філія надала всі наявні вакансії, такими, що не заслуговують на увагу, так як дана обставина не свідчить про відсутність інших вакантних посад до моменту звільнення в філії, крім того закон не обмежує коло вакантних посад тільки вакансіями філії, вони повинні були бути запропоновані в цілому по підприємству ПАТ «ДПЗКУ», крім того, навіть, у разі відсутності вакантних посад, що відповідали освіті та кваліфікації позивача їй мали бути запропоновані інші наявні в підприємстві вакантні посади, чого здійснено не було.

Доводи позивача про щодо порушення відповідачем норм ст. 252 КЗпП України при її звільненні суд вважає обгрунтованими з наступних підстав :

Відповідно до ч.4 ст. 252 КЗпП України звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад… Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноваженьу цих органах у звязку з неналежним виконанням своїх обовязків або за власним бажанням, за винятком випадків, якщо це повязано із станом здоровя.

Я вбачається з матеріалів справи Протоколом № 1 конференції трудового колективу філії від 22 лютого 2011 р. ОСОБА_3 було включено до складу профспілкового комітету філії. Протоколом від 22 грудня 2011 р. засідання профспілкового комітету філії ОСОБА_3 було обрано заступником голови профспілкового комітету.

Відповідно до п. 3.8. Статуту профісійної спілки працівників агропромислового комплексу України «Вибори в Профспілці, починаючи зпервинної організації,проводяться, як правило, один раз на пять років». Відповідно до п.3.9. Статуту у винятковиз випадках, з поважних причин вищі за статусом керівні органи профспілки мають право продовжити повноваження виборного органу первинної організації, але не більше ніж на один рік.

Як вбачається з Витягу з протоколу № 1 звітно-виборчої конференції профспіілкової організації філії ПАТ «ДПЗКУ» «Миколаївський портовий елеватор» від 22 січня 2016 р. було вибрано новий склад профспілкового комітету підприєства. З витягу з протоколу від 25 січня 2016 року вбачається обрання з нового складу профспілки голови, його заступника.

Так як ОСОБА_3 була, згідно матеріалів справи, 22 грудня 2011 року обрана заступником керівника профспілки філії також під час обрання нового складу профспілки (протоколи від 22 лютого 2011 року, 22 грудня 2011 р.), то вбачається припинення повноважень позивача як заступника керівника профспілки 25 січня 2016 р. з врахуванням переобрання складу профспілки та через ту обставину, що до нового складу профспілки, в тому числі заступником керівника профслілки позивача обрано не було.

Як вбачається з протоколу №8 від 10 травня 2016 року ОСОБА_3 було виключено зі складу профспілки. Проте, вказаний документ не має юридичного значення щодо визначення правомірності звільнення ОСОБА_3, так як на дату його ухвалення ОСОБА_3 вже була позбавлена повноважень заступника голови профспілки в звязку з переобранням складу профспілкового комітету.

З приводу документів наданих відповідачем на підтвердження звернень до профспілкових органів з приводу надання згоди на звільнення позивачки, то суд вважає дану обставину такою, що не має значення в даній справі, так як на момент попередження про звільнення та скорочення посади позивача вона вже не була членом профспілки.

З огляду на встановлені судом обставини вбачається правомірність вимог про визнання незаконним наказу про звільнення позивача, про стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу, проте, враховуючи наявність рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 16.02.2017р. про скасування рішення Корабельного райооного суду м. Миколаєва від 5 лютого 2016 року в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то вбачаються підстави для відмови у вимозі про поновлення на иа роботі, так як відповідно до ст. 124 Конституції України Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З тієї підстави, що до ухвалення вказаного рішення Апеляційного суду від 16.02.2017 р. було чинним рішення про поновлення позивача на роботі, а рішення суду не має зворотньої сили в часі, то вбачається обгрунтованість позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до 16.02.2017 р.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд погоджується з розрахунком середнього заробітку наведеним в позові, але, враховуючи імперативні вимоги ч. 2 ст. 235 КЗпП України, відповідно до якої при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вважає необхідним вирішити зазначені позовні вимоги та здійснити розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу на дату ухвалення рішення.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходив з розрахунку середньоденної заробітної плати за останні 2 повних місяці роботи та кількості робочих днів вимушеного прогулу за період з 20.09.2016 р. по 16.02.2016 р. 105 робочих днів, середня заробітна плата ОСОБА_3 розрахована згідно Порядку № 100 за останні календарних місяці роботи та складає 455,69 грн., про що свідчить довідка-розрахунок відповідача від 16.11.2016 р.

Сума середнього заробітку складає : 455,69 х 105=47847,45.

З вирахуванням суми доходу від Центру зайнятості загальна сума до виплати складає 26945,59 грн., з розрахунку : 47847,45 - 20901,86 грн.

З приводу відрахування судом податків та обовязкових платежів, то дана вимога є безпідставною з огляду на абз. 5 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» : «Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідним обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податкау і інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Керуючись ст. 60,61, ст. 209, 212-215, 294, 296 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ № 640 від 16.09.2016 року виданий в.о. голови правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про звільнення заступника директора (з виробництва) ОСОБА_3 та скасувати даний наказ.

В поновленні ОСОБА_3 на посаді заступника директора (з виробництва) у відокремленому структурному підрозділі ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України - Філії ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України Миколаївський портовий елеватор відмовити.

Стягнути з ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 вересня 2016 року по 16 лютого 2017 року в сумі 26945 грн. 59 коп. (без утримання податку на доходи фізичних осіб і інших обов'язкових платежів),

Допустити негайне виконання рішення про стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в сумі 4490 грн. 93 коп.

Стягнути з ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України на користь держави в рахунок відшкодування судових витрат 1102 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції.

Суддя: Г. М. Лазарева