АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/3337/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/364/К/17 Мазуренко В.В.
Категорія № 54 (1) Доповідач Бондар Я.М.,
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Митрофанової Л.В..

секретар: Чубіна А.В.

за участю: позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

їх представника - ОСОБА_4,

представника відповідача Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" - Новікова Максима Олексійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, від імені якихза довіреністю діє Професійна спілка "Професійна спілка чесних працівників" на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3, від імені яких діє Професійна спілка "Професійна спілка чесних працівників" до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про визнання наказів про звільнення незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, незаконно утриманої частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від імені яких діє Професійна спілка "Професійна спілка чесних працівників" ( надалі - Профспілка), кожний окремо, звернулись до суду із позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" ( надалі - ПАТ «ІнГЗК») про визнання наказів про звільнення незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, незаконно утриманої частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 08 вересня 2016 року обидві справи об'єднані в одне провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 25 липня 2016 року наказом №266-у позивачів було звільнено за появу на роботі у нетверезому стан.Вважають звільнення незаконним, оскільки медичний огляд на початку та протягом робочого дня не проводився, до робочого часу огляд проведений із порушеннями. Не було отримано згоду профспілки на звільнення. При обранні стягнення відповідачем не було враховано заподіяну шкоду та особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Відповідач незаконно утримав при остаточному розрахунку вартість спецодягу, який не було повернуто, оскільки позивачі такої згоди не надавали.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі голова Профспілки, який діє в інтересах позивачів, посилаючись на невідповідність висновків суду матеріалам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що підприємством не отримано згоди Профспілки на звільнення позивачів, які на час звільнення були членами іншої профспілки.

Крім того, вважають, що медичний огляд на стан сп'яніння позивачів проведений із порушеннями, не в робочий час, некомпетентним лікарем, тому висновок про результати огляду не може бути належним та допустимим доказом.

Апелянт вважає, що судом безпідставно взято до уваги Акти про порушення трудової дисципліни, та пояснення свідків.

Судом не враховано, що при обранні дисциплінарного стягнення не враховано вживання алкоголю позивачами не на робочому місті та не у робочий час, а також наявність конфлікту між водіями та керівництвом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював на підприємстві відповідача з 20.02.1987р. по 25.07.2016р., обіймав посаду водій автотранспортних засобів (автобус). Позивач ОСОБА_3 працював на підприємстві відповідача з 05.06.2003р. по 25.07.2016р., водієм автотранспортних засобів (автобус) (а.с. 17, том 1, а.с. 18 том 2).

Наказом ПАТ «ІнгГЗК» № 57-В від 07.07.2016р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 направлено в службове відрядження в м. Генічеськ ДУОО Альбатрос строком на три дні з 08.07.2016р. по 10.07.2016р. для перевезення людей (а.с.193-195 том 1).

Відповідно до письмових пояснень водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2, вони повідомили, що 09.07.2016р. ввечері випили пляшку горілки, вранці їх відвезли до лікарні , де було виявлено факт алкогольного сп'яніння. (а.с.99,100 том 1).

Відповідно до Протоколу №225 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп'яніння від 10.07.2016р. при огляді ОСОБА_3 з причини «перебування на роботі в нетверезому стані», 10.07.2016р. о 05:58 годині за допомогою Alcoscan AL 7000 було встановлено ступінь сп'яніння 0,93 ‰. Зі слів оглянутого вживав алкогольні напої ( водку -250 гр.) 09 липня 2016 року . Також вказано наявність запаху алкоголю з порожнини рота, хитання при поворотах, поза Ромберга нестійка. Від підпису категорично відмовився (а.с.101,197 том 1).

Відповідно до Протокола №226 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп'яніння від 10.07.2016р. при огляді ОСОБА_2 з причини «перебування на роботі в нетверезому стані», 10.07.2016р. о 06:10 годині за допомогою Alcoscan AL 7000 було встановлено ступінь сп'яніння 1,04‰. Зі слів оглянутого вживав алкогольні напої ( водку -250 гр.) 09 липня 2016 р. Також вказано наявність запаху алкоголю з порожнини рота, рухова сфера порушена. Від підпису категорично відмовився (а.с.101, 196 том 1).

В.О. генерального директора ОСОБА_8 прийнято наказ №629 від 11 липня 2016 року про відсторонення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від роботи 10.07.2016р., у зв'язку із перебуванням на робочому місці в нетверезому стані. Оплату праці 10.07.2016р. не проводили (а.с.85 том 1).

Відповідно до рукописного Акту від 10.07.2016р., що підписаний в.о. АТЦ ОСОБА_10, та ОСОБА_9, ОСОБА_7, на момент початку роботи о 07:00 годині 10.07.2016р. водії ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у відрядженні, на території ДУОО Альбатрос, знаходились на роботі в стані алкогольного сп'яніння. Вказано, що відчувається запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей, нечітка мова (а.с.203 том 1).

Звертаючись до суду із позовними вимогами, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилалась на порушення процедури звільнення не отримання згоди профспілкового комітету, проведення медичного огляду у неробочий час та невиплату при звільнені усіх належних сум.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався ст.ст. 40,43 КЗпП України та дійшов висновку, що відповідач звільнив позивачів із дотриманням норм трудового законодавства, факт появи на робочому місці у нетверезому стані доведений, остаточний розрахунок проведений у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.7 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках появи на роботі в нетверезому стані.

Відповідно до ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з подальшими змінами і доповненнями) у п.п.17,25 судам надано розясненя, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п. 7 ст. 40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведення факту перебування позивачів на робочому місці, перебуваючи у відрядженні, 10 липня 2016 року в стані алкогольного сп'яніння. Факт вживання алкоголю напередодні увечері визнано особисто позивачами у їх письмових поясненнях наданих власноручно, наявність алкоголю в організмі позивачів доведений висновками медичного дослідження, актом про відсторонення від роботи.

Крім того, в судовому засіданні колегії суддів позивчі підтвердили факт вживання алкоголю звечора минулого дня.

Доводи апеляційної скраги стосовно недоведення факту перебування позивачів на робочому місці у стані алкогольного сп'яніння спростовуються матеріалами срави.

Відповідно до Протокола №225 медичного огляду від 10.07.2016р. при огляді ОСОБА_3 встановлено ступінь сп'яніння 0,93‰. Також вказано наявність запаху алкоголю з порожнини рота, хиткість.

Відповідно до Протокола №226 медичного огляду при огляді ОСОБА_2 встановлено перебування його у стані сп'яніння 1,04‰. Також вказано наявність запаху алкоголю з порожнини рота, неустойчивость.

Легкому ступеню сп'яніння відповідає концентрація алкоголю в крові в межах 0,5-1,5‰Проте чіткого паралелізму тут немає, оскільки так звана фаза елімінації визначається по зниженню концентрації алкоголю в крові. В той же час його концентрація в органах і тканинах, зокрема в мозку, ще тривалий час залишається високою, що і сприяє психотропним ефектом. Отже, з огляду на визначену класифікацію відповідачі під час огляду перебували у стані легкого спьяніння.

Колегія суддів вважає недоцільними посилання представника позивачів, що проведення медичного огляду на стан сп'яніння відбулось у неробочий час. Медичний огляд позивачів було проведено об 5-55 год. ОСОБА_3 та у 6-10 год. ОСОБА_2 В порушення п.2.4., 3.1. Інструкції з охорони праці №439.1 для водіїв ( перебуваючих у відрядженні) під час перебування у відрядженні категорично заборонено керувати транспортним засобом в стані алкогольного спьяніння; а також водій зобовязаний проводити самоконтроль безпеки праці на робочому місці перед початком роботи, під час та після закінчення робочого часу ( а.с.90 том 1).

З урахуванням графіку робочого часу позивачів у період перебування у відрядженні з 7-00 год, передбачений табелем обліку робочого часу, встановлення медичним висновком стан алкоголього спьяніння позивачів об 6-00 год., доводить та підтверджує їх перебування в період робочого часу у нетверезому стані.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що звільнення позивачів відбулось із порушенням законодавста, без попереднього погодження із профспілковим комітетом.

ПАТ «ІнГЗК» 12.07.2016р. звернувся до Первинної організації ПМГУ ПРАТ ІНГЗК з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за п.7 ст. 40 КЗпП України. 13.07.2016р. засідання профкому не відбулось через відсутність кворуму та неявку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 З 13.07.2016р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували на стаціонарному лікуванні (а.с.25 т1, а.с.37 т2).

У зв'язку із виходим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із членів Первинної організації ПМГУ ПРАТ ІНГЗК 18 липня 2016 року поданням про надання згоди на звільнення не розглядалось. Даний факт визнано сторонами, тому в порядку ч.1 ст.61 ПК України не підлягають доказуванню.

На момент вчинення проступку 10.07.2016 року та звернення ПАТ «ІнГЗК» до ПМГУ ПРАТ ІНГЗК за отриманням згоди на звільнення 12 липня 2016 року , позивачі були їх членами, отже відповідачем дотримано порядок встановлений ст.43 КЗпП України.

14.07.2016р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали до відповідача заяви, відповідно до яких просили направляти звернення щодо їх звільнення до профактиву профспілки ПСЧП (а.с.18 т.1, а.с.19 т.2). Роботодавець до цієї профспілки не звертався.

Часть 6 ст.43 КЗпП України передбачає, що якщо працівник одночасно є членом декількох первинних профспілкових організацій, що діють на підприємстві, згоду на його звільненя надає виборний орган тій первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник, або уповноважений ним орган.

Згідно ч.7 ст. 43 КЗпП України, ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Аналогічні положення щодо обґрунтованості рішення профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з працівником містяться і у висновках Верховного Суду України, що викладені у постановах № 6-703цс15 від 01 липня 2015 року, № 6-119цс15 від 01 липня 2015 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України , має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Ухвалою колегї судів від 31 січня 2017 року зупинено провадження у справі для отримання згоди або відмови Професійної спілки "Професійна спілка чесних працівників" на звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с.87-88 том 3).

Протоколом №07-02-2017 року засідання Профактиву професійної спілки «ПСЧП» від 10 лютого 2017 року не надано згоду на звільнення з роботи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за ч.7 ст.40 КЗпП України ( а.с.92-100 том 3).

Рішення первинної профспілки «ПСЧП», ( прийняте 4-мя особами профактиву з 5-ти), про відмову в наданні згоди на звільнення позивачіу не містить правового обґрунтування незаконності їх звільнення або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав, тому колегія суддів приходить до висновку, що у такому разі, роботодавець мав право звільнити працівника у зв'язку із перебуванням на робочому місці у нетверезому стані.

З огляду на те, що позивачі, працюючи водіями під час виконання своїх посадових обовязків, перебували у стані алкогольного спьяніння, чим наражали на небезпеку пасажирів, співробітників підприємства, яких їм того дня необхідно було везти до м. Кривого Рогу, колегія суддів погоджується із визначеним відповідачем видом дисциплінарного стягнення, застосованого у відношенні позивачів.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання представника позивачів в апеляційній скарзі по неповний розрахунок при звільненні, оскльки дані доводи спростовуються письмовими матеріалами справи.

Відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника, виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Спір в частині повного розрахунку між стронами виник стосовно утримання податку за спец.одаг, що неповернутий позивачами при звільненні. Матеріали справи містять відомості про повідомлення позивачів при звільненні обов'язку повернути виданий спецодяг, в підтвердження чого складений Акт. Також, заборгованість позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, підтверджується довідкою про заборгованість незданих товарно-матеріальних цінностей ( том.1 а.с.208-211).

При здійснені остаточного розрахунку із позивачами ПАТ «ІнГЗК» було проведено утримання податку із застосуванням підвищеного коефіцієнту на додаткові блага ( спецодяг), у відповідності (пп. 164.2.1 ст. 164 ПКУ) та відображено у податковому розрахунку. Правомірність даного утримання відповідає Листу ДПС України від від 27.02.2012 р. N 3000/6/17-1115.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду на підставі ст.308 ЦПК України має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, від імені яких діє Професійна спілка "Професійна спілка чесних працівників" відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Митрофанова