Справа № 541/2554/16-ц
Провадження №2/541/122/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 березня 2017 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:головуючої судді Куцин В.М.,

за участю секретаря Борисенко М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргород справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності на гараж,

ВСТАНОВИВ

14 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду із вищезазначеним позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.03.2008 року він купив у ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Миргород Полтавської області по вул. Я.Усика, 17, та в цілому складається з житлового будинку «А-1» житловою площею 43,5 кв.м, загальною площею 59,9 кв.м, вбиральні «В», гаража «Г», сараю «Д», погреба «Ж», споруд 1-3 на приватизованій земельній ділянці площею 926 кв.м. Своє право власності на цей будинок 13.03.2008 року зареєстрував в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

В технічному паспорті на житловий будинок приватного житлового фонду, виготовленому 21.04.2007 року ДКП «Миргородтехінвентаризація», зазначений, зокрема, гараж Г вартістю 7576 грн., 1995 року побудови, збудований на цегляному фундаменті з гіпсоблочними стінами та азбофанерною покрівлею. Оскільки гараж «Г», є приналежністю до житлового будинку, тому право власності на нього окремо не реєструвалося.

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.03.2008 року він купив у ОСОБА_2 земельну ділянку за вищевказаною адресою площею 0,0926 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташовані вищевказані житловий будинок, господарські будівлі і споруди.

Протягом 2008- 2010 років він здійснив реконструкцію житлового будинку «А-1» зі збільшенням його загальної площі до 535,0 кв.м. Актом готовності обєкта до експлуатації від 15.04.2010 року підтверджена готовність реконструйованого житлового будинку «А-1» до експлуатації.

Право власності на цей об'єкт було підтверджено свідоцтвом про право власності, виданим 29.04.2010 року виконкомом Миргородської міської ради.

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 31.03.2010 року ДКП «Миргородтехінвентаризація», до складу житлового будинку ввійшов вищевказаний гараж «Г».

Рішенням виконкому Миргородської міської ради від 24.02.2015 року № 112 надано дозвіл на реконструкцію згаданого житлового будинку садибного типу під багатоквартирний.

Протягом березня - липня 2015 року були виконані зазначені будівельні роботи, внаслідок чого житловий будинок садибного типу «А-1» був реконструйований у 10-квартирний житловий будинок. При цьому гараж «Г» не зносився, а зберігся.

Даний житловий будинок був прийнятий до експлуатації згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації від 03.08.2015 року, але гараж «Г» в ній не зазначався, оскільки він не реконструювався.

15.06.2015 року приватним підприємством «Бюро послуг та консультацій» був виготовлений технічний паспорт багатоквартирного житлового будинку, в якому був також зазначений і гараж «Г».

Рішенням виконкому Миргородської міської ради від 31.08.2015 року № 705 кожній з 10-ти квартир багатоквартирного житлового будинку була присвоєна поштова адреса.

10.09.2015 року реєстраційною службою Миргородського МРУЮ були видані свідоцтва про право власності на кожну з 10-ти квартир з одночасною державною реєстрацією його права власності на кожну з квартир.

Для реєстрації цього права власності ним до реєстраційної служби Миргородського МРУЮ була подана декларація про готовність обєкта до експлуатації від 03.08.2015 року, технічні паспорта на кожну з квартир та заяви про державну реєстрацію його права власності на всі квартири.

Внаслідок поділу житлового будинку на 10 квартир - окремих об'єктів, зазначений житловий будинок припинив існування як об'єкт права власності. Гараж не призначений для обслуговування та не пов'язаний спільним призначенням з якою-небудь з конкретних квартир. За таких обставин гараж «Г» перестав бути приналежністю головної речі. Отже гараж не є приналежністю жодної з квартир, які утворилися внаслідок поділу житлового будинку. А тому гараж сам став головною річчю та окремим обєктом нерухомого майна (права власності).

Але внаслідок власної неуважності ним не були подані до реєстраційної служби Миргородського МРУЮ технічний паспорт на гараж Г та заява про державну реєстрацію його права власності на гараж Г, як окремого обєкту.

22.07.2016 року приватним підприємством «Бюро послуг та консультацій» був виготовлений технічний паспорт на гараж, який розташованій на окремій земельній ділянці площею 0,0112 кв.м кадастровий номер :50:028:0423, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.10.2016 року.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконкому Миргородської міської ради від 11.08.2016 року йому було відмовлено в державній реєстрації права власності на гараж, оскільки під час реєстрації права власності поділу багатоквартирного житлового будинку ним не було подано технічного паспорта на гараж, як на окремий об'єкт права власності.

Просить суд визнати право власності на гараж, розташований за адресою: м. Миргород вул. Якова Усика,17.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, як законний та обґрунтований. Наполягав, що будь-яких претензій до відповідача він не має. Гараж не був знесений, заходиться поблизу реконструйованого будинку, однак через власну неуважність та в звязку з необізнаністю він не зареєстрував на нього право власності при проведенні реконструкції житлового будинку садибного типу на багатоквартирний, тому і звернувся до суду з позовом.

Представник відповідача виконавчого комітету Миргородської міської ради заявлені вимоги визнав. Вказував, що позивач ОСОБА_1 звертався до державного реєстратора щодо реєстрації права власності на гараж. Правовстановлюючі документи та технічний паспорт на гараж (як окремий обєкт нерухомого майна) заявником подані не були в звязку з чим позивачеві було відмовлено в державній реєстрації права власності на гараж.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши реєстраційні справи на житловий будинок садибного типу та житлові квартири в багатоквартирному будинку за адресою м. Миргород вулиця Я. Усика,17 та проаналізувавши матеріали справи, вважає що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 07 березня 2008 року позивач ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Миргороді по вул. Я.Усика №17 та вцілому складається з: жилого будинку А-1, житловою площею 43,5 кв.м., загальною площею 59,9 кв.м., вбиральні «В», гаража «Г», сараю «Д», погреба «Ж», споруд №1-3 на приватизованій земельній ділянці, площею 926 кв.м. Даний договір є нотаріально посвідченим (а.с.9).

Позивачем зареєстровано своє право власності на житловий будинок розташований в м. Миргороді по вул. Я.Усика 17 в ДКП «Миргородтехінвентаризація» (а.с. 10,11).

За договором купівлі-продажу від 07 березня 2008 року позивач ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 земельну ділянку, що знаходиться в м. Миргороді по вул. Я.Усика,17 надану для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, розміром 0,0926 га. Даний договір нотаріально посвідчений (а.с.15), право власності на земельну ділянку зареєстровано (а.с. 16).

Протягом 2008 - 2010 років позивач здійснив реконструкцію житлового будинку «А-1» зі збільшенням його загальної площі до 535,0 кв. м. Актом готовності обєкта до експлуатації від 15.04.2010 року підтверджена готовність реконструйованого житлового будинку А-1 до експлуатації.

Право власності на цей об'єкт було підтверджено свідоцтвом про право власності, виданим 29.04.2010 року виконкомом Миргородської міської ради та зареєстровано в установленому законом порядку (реєстраційна справа за реєстраційним номером 09 (а.с.17-20).

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 31.03.2010 року ДКП «Миргородтехінвентаризація», до складу житлового будинку ввійшов вищевказаний гараж «Г» площею 28,10 кв.м. (а.с.23).

Рішенням виконкому Миргородської міської ради від 24.02.2015 року № 112 надано дозвіл на реконструкцію згаданого житлового будинку садибного типу, що знаходиться в м. Миргороді по вул. Я.Усика №17 під багатоквартирний (а.с.24).

Даний багатоквартирний житловий будинок був прийнятий до експлуатації згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації від 03.08.2015 року. Якою встановлено серед іншого наявність на обєкті місця для постійного та тимчасового зберігання автотранспортних засобів, існуючий гараж площею 28,1 кв.м. (а.с. 25-35).

На підставі рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради №705 від 31.08.2015 року присвоєно поштові адреси 10 житлових квартир в будинку за адресою м. Миргород по вул. Я.Усика №17 та проведена державна реєстрація права власності за позивачем (а.с.36).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 11 вересня 2015 року закрито розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу за реєстраційним номером 09 (а.с.87).

11.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про реєстрацію права власності на гараж розміщений адресою м. Миргород вул. Я.Усика,17.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 11 серпня 2016 року позивачеві ОСОБА_1 відмовлено в державній реєстрації права власності на гараж, оскільки гараж є складовою частиною обєкта нерухомого майна, а не самостійним обєктом. На гараж як на самостійний обєкт технічний паспорт не поданий (а. с. 56).

22 липня 2016 року позивачем ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на гараж, що розташований в м. Миргороді по вул. Я.Усика,17, як на окремий обєкт права власності площею 24,2 кв. м. площа основи 28,70 кв.м. (а.с. 49-52), який розташований на окремій земельній ділянці площею 0,0112 кв.м кадастровий номер :50:028:0423, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.10.2016 року (а.с.53).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 при розгляді справ даної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якій вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст.10 вказаного Закону Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи.

За приписами ч. 1 ст. 23 Закону України "Про планування і забудову територій" будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Згідно з ч. ч. 1 - 6 ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій" фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво).

Статтею 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" визначено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи.

Згідно із п. 2-4 ст. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України Державна архітектурно-будівельна інспекція приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації); реєструє повідомлення та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення та декларації про початок виконання будівельних робіт та у визначених законодавством випадках повертає такі декларації; у визначених законодавством випадках надає дозволи на виконання будівельних робіт, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт.

Тобто, діючим законодавством визначений певний порядок здійснення будівельних робіт з будівництва новоствореного нерухомого майна, реконструкції, перебудови, добудови, порядок отримання дозвільної документації, перевірку об'єктів встановленим нормам і правилам, отримання правовстановлюючого документу і державної реєстрації права власності на новостворене нерухоме майно.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України по справі № 6-1328цс15 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід урахувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Позивачем не надано доказів, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право.

Суд не має права на заміну органів, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови, зважаючи, що визнання права власності в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права.

Позивачем не надано доказів, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Само по собі визнання відповідачем позову має значення лише у випадку наявності для того законних підстав. Оскільки визнання відповідачем позову суперечить закону, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову та відмовляє позивачу в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 214, 215, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, про визнання права власності на гараж розташований за адресою місто Миргород вулиця Я.Усика,17.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області на протязі 10 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_3