АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-9784 Головуючий у1-й інстанції - Луценко О.М.
Унікальний № 756/792/15-ц Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 листопада 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання кредитного договору недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 травня 2017 року за безпідставністю заявленого позову відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання кредитного договору недійсним, як укладеного внаслідок обману з боку банку.

Не погодившись з рішенням суду, позивач через свого представника, ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/284-С, як укладений під впливом обману з боку банку (т.2. а.с.223-229).

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_5 та її представник не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду позивач повідомлена належним чином, про що свідчить її власноручна розписка від 04.10.2017 (т.3, а.с.14). Суд ухвалив розглядати справу у відсутність сторони позивача, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника відповідача, Сидорової Ю.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши письмові пояснення ОСОБА_5 до апеляційної скарги, подані через ОСОБА_7 (представник за довіреністю в порядку передоручення), з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсним укладеного між сторонами 8 червня 2008 року договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 00.29-50/284-С на поточні потреби в межах максимального ліміту заборгованості 175 000 доларів США зі щомісячним зниженням ліміту за станом на кожне 10 число місяця на 1 458 доларів США з коригуванням залишку ліміту на останній день дії кредитного договору, зі сплатою 13% річних, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджуються жодними доказами і базуються на аналізі умов оспорюваного договору, які жодним чином не порушують положення актів цивільного законодавства.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків районного суду обставинам справи та неправильне застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про захист прав споживачів", ЦК України, а також неврахування при вирішенні спору правових позицій суду касаційної інстанції (ВССУ), висловлених у справах даної категорії, відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.

Наріжним твердженням усіх доводів позивача є посилання на відсутність графіку повернення кредиту, що на думку ОСОБА_5 свідчить про наступне. По-перше, відповідач не визначив кінцевої сукупної вартості кредиту для позичальника (тобто реальної ціни фінансової послуги) у вигляді суми абсолютного значення подорожчання кредиту згідно із законом, що є елементом нечесної підприємницької практики. Як наслідок, така непоінформованість та необізнаність позичальника сприяла перекрученому формуванню його волі і зумовила невірне (неправильне) сприйняття інформації споживачем щодо реальних умов надання кредиту та є обставиною введення ОСОБА_5 в оману, що є нечесною підприємницькою практикою.

Однак, у даному конкретному випадку відповідно до п. 1.1.1. Договору про надання відновлювальної кредитної лінії надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - "Транш", а в сукупності - "Транші", зі сплатою 13 процентів річних та комісій в розмірі та в порядку, визначеному цим договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 175 000 доларів США.

При цьому, наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про те, що в ході виконання договору позичальник отримувала кілька траншів: 13 червня 2007 року 20 000 доларів США; 5 липня 2007 року 10 000 доларів США; 27 травня 2008 року 10 000 доларів США; 24 червня 2008 року 10 000 доларів США; 23 липня 2008 року 5 000 доларів США; 6 серпня 2008 року 20 000 доларів США (т.1, а.с.56-60).

За таких, погоджених обома сторонами, умов кредитного договору, коли суму та дату отримання кожного траншу (окремої частини) в межах максимального ліміту заборгованості до 175 000 доларів США визначає сам позичальник з урахуванням погашеної частини кредиту (відновлювальна кредитна лінія) та щомісячного зниження ліміту станом на кожне десяте число місяця, надання графіку погашення кредиту в момент укладення кредитного договору є неможливим.

Таким чином, замовчуючи цю обставину, позивач свідомо вдається до перекручування обставин на свою користь.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б дали суду підстави вважати, що відповідач здійснював підприємницьку практику з використанням елементів нечесної підприємницької практики.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо приховування Банком від ОСОБА_5 повної інформації про послугу, що є елементом нечесної підприємницької практики, відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Відповідно до роз'яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Ураховуючи вищенаведені обставини у контексті даних роз'яснень апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність факту вчинення ОСОБА_5 оспорюваного договору під впливом обману з боку кредитора, який використовував нечесну підприємницьку практику, а тому висновки районного суду щодо необґрунтованості позовних вимог є правильними.

Предметом даного спору є визнання недійсним Кредитного договору, який відповідно до глави 71 ЦК України є окремим видом договірного зобов'язання.

За правилом ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ст.1046 цього Кодексу за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Встановлені розділом першим книги п'ятої ЦК України загальні положення про зобов'язання стосуються усіх видів цивільних зобов'язань.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч.1 ст.509 ЦПК України.)

Положеннями ст.524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У даному випадку грошові кошти за оспорюваним Кредитним договором надані позивачу в іноземній валюті - долар США.

Згідно зі статтею 2 Договору нарахування та сплата процентів здійснюється у валюті кредиту.

Ураховуючи, що кредитна лінія на загальну суму - 175 000 доларів США надавалася позивачу на тривалий термін - десять років, у суду при співставленні допустимої загальної суми кредиту зі строком користування кредитними коштами немає підстав вважати, що умови кредитного договору в частині визначення валюти призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача - боржника ОСОБА_5 Займаючи керівну посаду та маючи певний життєвий досвід станом на дату отримання кредиту (т.1, а.с.52-53), ОСОБА_5 повинна була розуміти, що незмінність курсу іноземної валюти - долара США, до національної валюти України - гривні, протягом десяти років є малоймовірною.

Ураховуючи наведене доводи апеляційної скарги щодо суттєвого дорожчання кредиту унаслідок підвищення курсу долара США не мають правового значення для вирішення спору, оскільки стосуються сфери виконання договору, а при вирішенні позовних вимог про визнання договору недійсним перевіряється відповідність оспорюваного договору актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства на момент його укладення.

З огляду на викладене, висновки проведеної у справі судово-економічної експертизи правового значення для вирішення даного спору не мають, оскільки знаходяться в площині подорожчання (збільшення вартості) кредиту унаслідок підвищення курсу долара США в ході виконання кредитного договору.

За правилом ч.2 ст.212 ЦПК жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Висновки експертизи про те, що на момент укладення оспорюваного договору реальна процентна ставка становить 15,10% та є вищою від процентної ставки, зазначеної в умовах договору, - 13%, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення та визнання кредитного договору недійсним, оскільки експерт включив у розрахунок процентної ставки платежі за супутні послуги (розрахунково-касове обслуговування, страхування на користь третіх осіб; т.1, а.с.91-111), хоча ці платежі визначають не розмір процентної ставки, а реальну вартість кредиту.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О.Невідома