Справа № 0430/1989/2012
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Демиденко С.М.

секретар - Фадєєва Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Першотравенську цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та ОСОБА_2 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 липня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Першотравенського міського суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та ОСОБА_2 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 липня 2016 року.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що 01 липня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, була винесена постанова про арешт усього її майна та оголошення заборони на його відчуження.

Вважає, що дана постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 липня 2016 року, винесена з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, які регулюють питання випадків, підстав та умов накладання арешту на майно під час примусового виконання виконавчого документу, а тому така постанова державного виконавця є незаконною та підлягає скасуванню, і є такою, що порушує права та інтереси заявника на вільне володіння користування та розпорядження його майном, яким є квартири та магазин, що належать їй на праві спільної часткової власності, що полягає в наступному.

За загальним правилом, що передбачене ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до ч.1 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Тому, як випливає з оскаржуваної постанови, державний виконавець виніс її на підставі ч.1 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 1 ч.6 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації.

В той час, ч.7 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації проводиться у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше, ніж через п'ять днів після накладання арешту.

При таких обставинах, з наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що у випадку відмови боржника здійснити або ж здійснювати виплату заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, обов'язок виконання якого випливає з виконавчого документу, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, шляхом накладання арешту, вилучення його в боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документу.

При таких обставинах, державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обов'язкової реалізації для виконання виконавчого документу, що випливає із мети та завдання виконавчого провадження.

Однак, державний виконавець наклавши арешт на квартиру не мав та не має на меті реалізовувати її, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчого документу. При цьому, як випливає з положення ч.7 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладання арешту майна зобов'язаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого і не було здійснено державним виконавцем.

Таким чином, актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу тобто безстрокового його збереження шляхом заборони його відчуження, оскільки це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження та положенню ст.ст. 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження», яким чітко передбачено, що арешт накладається виключно з метою збереження майна для його вилучення та подальшої реалізації, а тому державний виконавець зобов'язаний був встановити строк такого вилучення та подальшої його реалізації, який тісно пов'язаний з постановою про арешт майна та перебіг такого строку починається з моменту її винесення.

Крім того, ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

В той час, як передбачено ч.5 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення.

Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

Також, у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», під час проведення опису боржник має право зазначити ті види майна або предмети, на які слід звернути стягнення в першу чергу.

Звертає увагу суду на те, що вказаним вище Законом передбачено відповідний порядок звернення стягнення на майно боржника, яким встановлено, що стягнення за виконавчим документом в першу чергу звертається на кошти, а у випадку відсутності грошових коштів, звертається стягнення на інше майно, при цьому боржник попередньо має право вказати на ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу, і як наслідок державний виконавець визначає остаточну черговість звернення стягнення на майно боржника, накладаючи на нього арешт з метою подальшої його реалізації.

Однак, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Першотравенського міськрайонного управління юстиції в Дніпропетровській області, наклавши арешт на квартиру боржника, попередньо не надав можливість визначити боржнику на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, що свідчить про вчинення державним виконавцем дій, які порушують вимоги ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, у відповідності до ч.2 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Як стало відомо заявнику після ознайомлення з виконавчим провадженням, що в нього сума заборгованості з 2013 року по сьогоднішній день складає близько 56 601 грн. 69 коп.

Звертає увагу на те, що арешт може бути накладений лише в межах суми стягнення, яка складає 56 601 грн. 69 коп., в той час як арешт був накладений на все її майно.

Дійсна вартість її майна, на сьогоднішній день складає приблизно 80 000 доларів США, що в значну кількість разів перевищує суму заборгованості. Тому, накладання державним виконавцем арешту на все її майно, вартість якого значно перевищує суму заборгованості є неправомірним, а винесення відповідної постанови про арешт усього її майна та оголошення заборони на його відчуження суперечить вимогам ч.2 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», якою чітко передбачено, що арешт може бути накладено лише в межах суми стягнення.

Просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, ОСОБА_4, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 липня 2016 року по виконавчому провадженню №51488779, на підставі якої накладено арешт на все майно, що належить заявниці на праві власності.

У судове засідання заявник ОСОБА_3 не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, скаргу підтримує в повному обсязі.

Представник Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти скарги заперечує в повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

На примусовому виконанні у Першотравенському МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває зведене виконавче провадження внесене до ЄДРВП №51541484 з примусового виконання двох виконавчих листів /а.с.№109/:

- Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року в цивільній справі №0430/1989/2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 36582,22 гривні. Головним державним виконавцем МВ ДВС ГТУЮ 24 червня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51488779. Виконавчий лист предявлявся до виконання повторно після повернення стягувачу, борг частково в сумі 800 гривень сплачено. Залишок боргу 35782,22 гривні. Надано боржнику строк на добровільне виконання рішення суду до 29 червня 2016 року. Згідно ухвали Першотравенського міського суду від 26 квітня 2013 року виконання рішення суду в цивільній справі №0430/1989/2012 було забезпечено судом шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_3 на загальну суму 37095,80 гривень /а.с.№23,24,52/;

- Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року в цивільній справі №186/1317/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 20819,47 гривень. Головним державним виконавцем Першотравенському МВ ДВС ГТУЮ 22 червня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51488718. Залишок боргу 20819,47 гривень. Надано боржнику строк на добровільне виконання рішення суду до 29 червня 2016 року/а.с.№25,29/.

01 липня 2016 року постановою державного виконавця зазначені вище виконавчі провадження обєднанні в зведене виконавче провадження внесене до ЄДРВП №51541484 /а.с.№108/. Загальна сума заборгованості у зведеному провадженні 56601 гривня 69 копійок.

Згідно отриманих на запити державного виконавця відповідей у боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_3 відсутні рахунки у фінансових установах, за трудовим або цивільно-правовим договором не працює, пенсію не отримує, оподаткованого доходу та автотранспортних засобів не має /а.с.№110-113/.

Згідно інформаційної довідки отриманої на запит державного виконавця з реєстру № 62517952 від 01 липня 2016 року встановлено, що у власності боржника ОСОБА_3 перебуває нерухоме майно, а саме 1/3 частка квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.№114-116/.

01 липня 2016 року постановою головного державного виконавця було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 в межах суми звернення стягнення 56601 гривня 69 копійок /а.с.№117-118/.

Враховуючи той факт, що постановою державного виконавця було накладено арешт саме на все майно боржника ОСОБА_3, хоча й в межах суми стягнення за виконавчими документами в результаті таких дій державного виконавця, згідно інформаційної довідки № 103942811 від 16 листопада 2017 року під арештом окрім 1/3 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, опинилося також наступне майно боржника:

-1/3 частка квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;

-1/3 частка приміщення міні-маркету «Корзинка», яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Першотравенськ, вул.Шахтарської Слави, буд.17;

- 1/3 частка квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 /а.с.№120-122/.

Судом досліджено в повному обсязі зведене виконавче провадження внесене до ЄДРВП №51541484 та встановлено, що окрім виходу державного виконавця за адресою мешкання боржника /а.с.№119/, з 01 липня 2016 року з моменту накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_3, жодних виконавчих дій направлених на опис, вилучення, оцінку та примусову реалізацію арештованого майна боржника не проводилося.

Що свідчить про бездіяльність державної виконавчої служби, яка порушує права стягувача у виконавчому провадженні - ОСОБА_2 /інваліда першої групи/ на виконання остаточного рішення суду ухваленого на її користь.

Боржник у виконавчому провадженні - ОСОБА_3, також не задоволена такою бездіяльністю державної виконавчої служби, у звязку з чим звернулася до суду з цією скаргою та просить суд скасувати постанову про арешт її майна, тобто фактично повністю зняти в повному обсязі обтяження з її майна.

Свої вимоги ОСОБА_3, обґрунтовує тим, що:

1) державний виконавець попередньо не надав можливість визначити їй як боржнику, на яке конкретно майно необхідно в першу чергу звертати стягнення;

2) арешт повинен застосовуватися у межах суми стягнення за виконавчими документами, її борг складає 56601 гривня 69 копійок, а вартість заарештованого майна складає приблизно 80 000 доларів США, що в значну кількість разів перевищує суму заборгованості, що є явно не співрозмірним.

Вирішуючи вимоги за скаргою суд виходить з наступного.

Згідно ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», який був чинним на час винесення спірної постанови, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 зазначеного вище Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Разом з цим, частинами 1 та 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», діючого на час спірних правовідносин, передбачено зокрема, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації; стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Частиною 5 ст. 52 вказаного Закону встановлено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

А згідно ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», діючого на час спірних правовідносин, стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», діючого на час спірних правовідносин, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

Згідно ч. 3-7 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Копія постанови від 01 липня 2016 року про арешт майна отримана ОСОБА_3, 08 липня 2016 року, звернулася до суду зі скаргою 13 липня 2016 року /а.с.№7/. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше ніж через п'ять днів після накладення арешту.

Статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"

У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Відповідно до статей 62-63 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

У разі відсутності документів, що характеризують об'єкт нерухомості, у зв'язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення таких документів здійснюється у встановленому порядку за рахунок коштів стягувача. У разі якщо стягувач у двадцятиденний строк з дня одержання відповідного повідомлення державного виконавця не авансує витрати, пов'язані з підготовкою документів, що характеризують об'єкт нерухомості, арешт з нього знімається.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець виносячи оскаржувану постанову від 01 липня 2016 року про арешт майна боржника ОСОБА_3 в межах суми звернення стягнення 56601 гривня 69 копійок /а.с.№117/, діяв у межах повноважень та у спосіб передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Посилання заявника за скаргою ОСОБА_3, на те, що державний виконавець попередньо не надав можливість визначити їй як боржнику, на яке конкретно майно необхідно в першу чергу звертати стягнення суд вважає необґрунтованими, оскільки з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем окрім нерухомого майна іншого майна не виявлено. Рішення суду добровільно не виконуються ОСОБА_3, значний час, виконавчий лист Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року в цивільній справі №0430/1989/2012 предявлявся стягувачем до примусового виконання повторно, за наявності в боржника іншого майна або грошових коштів якщо державному виконавцю про це не було відомо або він цього не врахував, не позбавляло та не позбавляє боржника можливості сплати такі кошти та виконати рішення суду частково або в повному обсязі.

Так само ОСОБА_3, не скористалась своїм правом запропонувати державному виконавцю ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення в тому числі надавши підтвердження, що вартості певної частки майна буде достатньо для виконання рішень суду.

Але в той же час судом встановлено, що державний виконавець в порушення вимог ст.ст. 57-58; 62-63 цього Закону не вжив заходів, щодо опису, оцінки та реалізації майна боржника, що дозволило б після оцінки певної частки майна визначитись з достатністю його вартості для погашення заборгованості за виконавчими документами та відшкодування витрат у виконавчому провадженні. Що в свою чергу зумовило б можливість передати на реалізацію певну визначену державним виконавцем частину майна боржника та звільнити з під арешту іншу частину неспіврозмірно заарештованого майна.

Суд приймає до уваги доводи скарги, щодо неспівмірності накладеного арешту із розміром заборгованості боржника у зведеному виконавчому провадженні внесеного до ЄДРВП №51541484, але приходить до висновку, що вимоги за скаргою не підлягають задоволенню, оскільки заявник не зазначає суду конкретне майно, на яке необхідно в першу чергу звернути стягнення, не надає суду доказів на підтвердження його вартості.

Так наданий заявником лист ТОВ «Земля і право» №19 від 07 листопада 2016 року в якому зазначено, що опосередкована вартість 1 кв.м. житла на вторинному ринку житла в місті Першотравенську Дніпропетровської області становить 5213,22 гривень, суд оцінює критично оскільки згідно вимог ЗУ «Про виконавче провадження» майно боржника підлягає оцінці виключно в порядку передбаченому ст.58 цього Закону.

Згідно частиною 5 ст. 52, ст.58 вказаного Закону боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Але до виключної компетенції державного виконавця відноситься остаточне визначення черговості зверненя стягнення на майно боржника та його оцінки.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК ( 1618-15 ) суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до пункту 7 Постанови ПВСУ № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» суд не вправі зобов'язувати виконавців до вчинення тих дій, які згідно із Законом можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Аналогічне розяснення міститься в абз. 3 п. 18 Постанови ПВССУ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах".

Враховуючи, що боржник у виконавчому провадженні, не вживає заходів до добровільного виконання рішення суду, не пропонує ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення, не надає доказів на підтвердження вартості цього майна, не заявляє вимог про визнання бездіяльності державного виконавця протиправною, це позбавляє суд самостійно визначитись з конкретною часткою майна та його вартістю, а тому суд приходить до висновку що скасування спірної постанови про накладення арешту не частково а в повному обсязі, непропорційно порушить права стягувача у виконавчому провадженні та ускладнить виконання рішень суду. А тому в задоволені скарги слід відмовити.

Судові витрати, пов'язані з розглядом скарги слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 383-389 ЦПК України, - суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та ОСОБА_2 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 липня 2016 року - відмовити.

Судові витрати, пов'язані з розглядом скарги віднести на рахунок держави.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом 5 днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.М. Демиденко