Справа № 203/970/17
Провадження № 2-з/0203/20/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2017 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Єдаменко С.В., ознайомившись із заявою позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Одночасно з позовною заявою надійшла заява позивача про забезпечення позовних вимог, у якій він просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (Комсомольській) в м. Дніпрі (м. Дніпропетровську). Заява мотивована тим, що за інформацією позивача відповідачі мають намір здійснити відчуження вказаної квартири або під її заставу одержати кредит, що унеможливить повернення цієї квартири у разі задоволення позову про визнання договору дарування недійсним.

Заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Положеннями ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Провадження у цивільній справі № 203/970/17 відкрито ухвалою від 17 березня 2017 року. Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ЦПК. За її подання сплачено судовий збір у встановленому порядку та розмірі.

В той же час, слід врахувати, що спірний договір дарування був укладений в 1997 року між дарувальником ОСОБА_4 та позивачем, діючим в інтересах неповнолітніх на той час ОСОБА_2, ОСОБА_3. Твердження, що у разі відчуження квартири буде неможливо виконати рішення суду про повернення квартири не може бути взяте до уваги, оскільки дарувальник ОСОБА_4 згідно доданих до позову документів померла у 2012 році, її спадкоємці жодних вимог щодо квартири не заявляли і взагалі не зазначені як учасники справи. Твердження про можливість передачі квартири у заставу є гіпотетичними, натомість згідно відомостей, які містяться в інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 82726995 від 17 березня 2017 року вказана квартира вже перебуває під забороною за іпотечним договором. Слід також звернути увагу, що позовні вимоги про визнання права власності чи застосування реституції не заявлялись.

При таких обставинах не вбачається підстав для накладення арешту на вказане нерухома майно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 151 153, ЦПК України, суддя

ухвалив:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позовних вимог у цивільній справі № 203/970/17 шляхом накладення арешту на АДРЕСА_2 (Комсомольській) в м. Дніпрі (м. Дніпропетровську) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.В. Єдаменко