Справа № 392/25/17
Провадження № 2/392/236/17
02 листопада 2017 року м. Мала Виска
Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Березія Ю.А.,
при секретарі Кальній М.О.,
з участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Карат» про визнання недійсним договору оренди землі,
У судовому засіданні позивач підтримала предявлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини.
Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.
Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України).
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Судом встановлено, що 01 січня 2015 року помер ОСОБА_2 (а.с. 5).
03 січня 2015 року від імені орендодавця ОСОБА_1 і орендаря ТОВ «Карат» укладено договір оренди землі, обєктом якого є земельна ділянка, яка належна позивачеві (а.с. 11-13).
Даний договір зареєстровано 08 вересня 2016 року (а.с. 14-15).
Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 17-749 від 26.07.2017 року підпис у договорі оренди землі від 03 січня 2015 року і акті приймання-передачі земельної ділянки виконано не самою ОСОБА_1, а іншою особою (а.с. 79-81).
Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 власноручно не підписувала договір оренди земельної ділянки від 03.01.2015 року, даний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.
Тому, для визнання цього договору недійсним є законні підстави.
Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.
Керуючись статтями 213 215 ЦПК України,
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Карат» на користь ОСОБА_1 551 гривню 20 копійок судового збору та 3565 гривень 44 копійки витрат на проведення судової експертизи, всього 4116 гривень 64 копійки.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заява про перегляд заочного рішення подається протягом 10 днів від дня отримання копії рішення.

Головуючий

суддя