Справа № 167/1377/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І.І.
Провадження № 22-ц/773/424/17 Категорія: 27 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Грушицького А.І., Шевчук Л.Я.,

секретар Черняк О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року в даній справі стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 борг за договором позики з урахуванням трьох відсотків річних в сумі 92163грн. 20коп.; судові витрати: сплачений судовий збір в розмірі 921грн. 63коп., витрати на правову допомогу в розмірі 2756грн., всього 3677грн. 63коп.

Відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає, що суд допустив неповне зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушив та неправильно застосував норми матеріального права. Просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким в позові відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розписки від 21.12.2010 року відповідач ОСОБА_3 зобовязується віддати позивачу ОСОБА_1 борг в сумі 3255доларів США до 31 грудня 2013 року. Оригінал розписки знаходиться в матеріалах справи. Відповідач не повернула борг позивачу на час ухвалення рішення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що між сторонами був укладений саме договір позики, відповідно до якого відповідач отримала кошти, які не повернула позивачеві.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Дана розписка підтверджує отримання ОСОБА_3 в борг грошей в сумі 3255 доларів США, містить зобовязання про їх повернення ОСОБА_1 та строк повернення, дату отримання коштів. Зі змісту розписки не випливає, що вона стосується спору про поділ майна подружжя чи боргових зобовязань перед третіми особами.

В судовому засідання не доведено відповідачкою ОСОБА_3 безгрошовості спірного договору, про що нею зазначається у апеляційній скарзі. Крім того, в своїх письмових запереченнях на позовну заяву від 05.01.2017р., поданих до суду, відповідач ОСОБА_3 визнає факт отримання коштів від позивача ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, укладення 21 грудня 2010 року договору позики сторонами, шлюб між якими був розірваний за рішенням суду 24 грудня 2010 року, не суперечить чинному законодавству.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачка своєчасно до 31грудня 2013 року, не повернула суму боргу, то вона зобовязана сплатити грошову суму з урахуванням 3% річних від простроченої суми.

Незалежно від валюти боргу, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного виконання, є національна валюта України гривня. Суд стягнув суму боргу 3255 долари США та три відсотки річних від простроченої суми, визначивши її у гривнях за офіційним курсом 92163,20грн.

Судом відповідно до ст.88 ЦПК України вирішено питання про стягнення судових витрат з відповідача.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: