АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/93/17-цГоловуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/789/353/17 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільського обласного управління АТ "Ощадбанк" на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Одночасно з позовом позивачем подана заява про вжиття заходів забезпечення позову, у якій Банк просить накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1

Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2017 року в задоволені заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність та необгрунтованість оскаржуваної ухвали, а тому просить скасувати ухвалу та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Сторони, будучи належно повідомленими про розгляд справи апеляційним судом, у судове засідання не з'явились, про причини неявки не повідомили. Колегія суддів вважає, що розгляд справи слід проводити у відсутності осіб, які беруть участь у справі, та, у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять і позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду; сам факт наявності заборгованості і припущення про те, що відповідач може реалізувати наявне в нього майно у зв'язку з такою заборгованістю не може слугувати підставою для задоволення заяви для вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як таким, що відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Судом встановлено, що на розгляді Кременецького районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Ціна позову - 6544,96 доларів США та 7512,82 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч.3 ст.151 ЦПК України).

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч.2 ст.151 ЦПК України).

Згідно з ч.1 статті 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.152 ЦІПК України).

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З аналізу вказаних положень статей 151,152 ЦПК України випливає, що арешт, як вид забезпечення позову, може бути накладений лише на майно або грошові кошти, які належать саме відповідачу по справі (є власністю відповідача), тому відомості чи належать об'єкти нерухомого майна на праві власності відповідачу та про вартість майна, на яке накладається арешт, є необхідними для забезпечення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.10 ЦПК України), обов'язки доказування і подання доказів покладаються на сторони (ст.60 ЦПК України), тому суд не вправі за власною ініціативою збирати докази.

Як зазначив позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №78402937 станом на 19.01.2017 року нерухоме майно за ОСОБА_1 не зареєстровано. Доказів щодо наявності у відповідача будь-якого майна на суму, співмірну з позовними вимогами, на час розгляду заяви про забезпечення позову судом, позивачем не подано.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про право власності відповідача на рухоме та нерухоме майно, та вартість такого майна, співмірну позовним вимогам,на яке позивач просив накласти арешт; а також позивачем не доведено обставин існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, умовою надання кредитних коштів було укладення в забезпечення виконання зобов'язань договору іпотеки, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Тернопільська обл. Кременецький район, с.Білокриниця, вул.Щорса,буд.56. Вказаний договір гарантує банку належне виконання як умов договору, так, в подальшому, і судового рішення.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 може чинити перешкоди у виконанні рішення суду і реалізувати своє майно, оскільки такі доводи не підтверджуються доказами у справі.

Не можуть бути прийняті до уваги також твердження апеляційної скарги, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення прав й інтересів Банку та може призвести до завдання особі, яка подала апеляційну скаргу, збитків, оскільки Банком не вказано, які його права та інтереси можуть бути порушені та які саме збитки можуть бути завдані.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме особа, яка подала апеляційну скаргу, повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

Відповідно до ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи вказане, наявні докази в матеріалах справи, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції постановлена у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільського обласного управління АТ "Ощадбанк" відхилити.

Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області С.І. Дикун