АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/3533/15-ц 22-ц/774/1951/К/17
Справа № 213/3533/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1951/К/17 Соловйова Л.Я.
Категорія - 55 (IV) Суддя-доповідач: Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

із секретарем: Видрик А.А.

за участю: представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - Соколовської Олени Анатоліївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7, на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 10 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки при розрахунку,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» ( надалі - ПрАТ «ІнГЗК») про стягнення невиплаченої вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з 17.01.1969 року по 01.05.1988 року та з 26.05.1989 року по 30.05.2008 року він працював на підприємстві відповідача ПрАТ «ІнГЗК». Був звільнений 30.05.2008 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. Він дізнався, що при звільненні йому не була виплачена вихідна допомога на підставі п. 6.1. Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, оскільки він працював на підприємстві більше 20 років. Його середньомісячна заробітна плата перед звільненням становила 3164,80 грн. Після уточнення позовних вимог, у травні 2017 року, представник позивача просив суд стягнути з відповідача ПрАТ «ІнГЗК» на користь позивача вихідну допомогу при звільненні у розмірі 9494,40 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.05.2008 р. по 31.12.2008 р. у розмірі 31648 грн.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 серпня 2017 року за заявою представника позивача залишено без розгляду позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. та компенсації втрати частини доходу в зв'язку із порушенням строку її виплати в сумі 13403,89 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 10 серпня 2017 року, в якому усунуто описку ухвалою від 19 серпня 2017 року, ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «ІнГЗК».

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Так, судом першої інстанції не взято до уваги, що розділ 1 Колективного договору що діяв на підприємстві 2007-2008 р.р., під час звільнення позивача містить посилання на відповідність його Генеральній галузевій угоді, яка в свою чергу передбачала право працівника при звільнені на отримання одноразової допомоги. Судом проігнорований лист голови Центрального комітету профспілки, в якому зазначено про поширення дії Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу у 2007-2008р.р. на ПрАТ «ІнГЗК». Судом також не надано оцінку доказам, що відповідач ПрАТ «ІнГЗК» приймав участь у конкурсі на кращий колективний договір у 2008 році, умовою участі в якому було визнання дії Галузевої угоди на цьому підприємстві.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та відповідно до записів, що містяться в трудовій книжці, позивач ОСОБА_3 у період з 17.01.1969 року по 01.05.1988 року та з 26.05.1989 року по 30.05.2008 року працював на підприємстві відповідача. Був звільнений 30.05.2008 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. На момент звільнення стаж роботи позивача на підприємстві відповідача складає 38 років 7 місяців 18 днів (том 1, а. с. 6-8).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 посилався на те, що при звільненні йому не була виплачена вихідна допомога, що передбачена умовами Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки (далі - Галузевої угоди) у зв'язку із чим, вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити йому невиплачену вихідну допомогу та середній заробіток за час затримки.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що умови Галузевої угоди не розповсюджують свою дію на ПрАТ «ІнГЗК».

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виник спір стосовно права позивача ОСОБА_3 на отримання при звільненні одноразової допомоги при виході на пенсію в розмірі тримісячної середньої заробітної плати, що передбачена умовами Галузевої угоди.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Госпрозрахункові підприємства відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників.

Пунктом 6.1 розділу 6 «Соціальний захист та задоволення духовних потреб» Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки, яка була чинною на день звільнення позивача, передбачено, що сторона власника за рахунок коштів підприємства у порядку та на умовах передбачених колективним договором зобов'язується: виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу у розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: тримісячної середньомісячної заробітної плати при стажі від 20 і більше років ( а.с.12 том1).

Положеннями ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Статтею 9 цього ж Закону передбачено, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Як видно з тексту Галузевої угоди п.1.1. її укладено між власниками (роботодавцями) підприємств, установ, організацій галузі, їх уповноваженими представниками або органами в особі Міністерства промислової політики України, Фондом державного майна України, Федерації металургів України, господарських об'єднань, з однієї сторони (далі - Сторона власників), та Профспілкою трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України (далі - ПМГУ) в особі її Центрального комітету ПМГУ(далі - Сторона профспілки), з другої сторони.( а.с.86-102)

Від сторони власників угоду підписано Міністром промислової політики України, Гловою Фонду держмайна, Головою ради Всеукраїнського об'єднання обласних організацій роботодавців підприємств металургійного комплексу, Федерації металургів україни,Генеральним директором ТОВ «Метінвест Холдинг», Повноважним представником групи підприємств, що виробляють металопродукцію ( а.с.47 том 1)

ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» входить до складу Гірничовидобувного дивізіону Групи Метінвест, ( інформація міститься на офіційному сайті //ingok.metinvestholding.com/ua), є загальновідомою, тому в порядку ч.2 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню, тому дія зазначеної Галузевої угоди розповсюджується на ПрАТ «ІнГЗК», оскільки її підписано уповноваженим представником.

Тому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про не розповсюдження та не застосування до врегулювання спірних правовідносин умов Галузевої угоди,які не діють на підприємство відповідача ПрАТ «ІнГЗК».

Крім того, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги , щодо неврахування судом першої інстанції лист голови Центрального комітету профспілки, в якому зазначено що Галузева угода гірничо-металургійного комплексу у 2007-2008р.р. поширювала свою дію на ПрАТ «ІнГЗК» ( а.с.249 том 1,а.с.1 том 2)

Крім того, положення п.3.11 Колективного договору на 2007-2008р.р. ВАТ «ІнГЗК» також містять аналогічне положення про виплату одноразову матеріальну допомогу п.3 в інших випадках працівникам в разі їх звільнення з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на будь - яку трудову пенсію виплачується одноразова допомога в розмірі місячного окладу ( тарифу)… ( а.с.140-141 том 1).

Отже, враховуючи, що позивач на момент виходу на пенсію за власним бажанням станом на 30.05.2008 року мав більше ніж 20 років стажу роботи на підприємстві відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що на ОСОБА_3 розповсюджується дія п. 6.1. Галузевої угоди та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі тримісячної заробітної плати.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, зі змінами та доповненнями (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Позивач ОСОБА_3 звільнений 30 травня 2008 року.

Згідно довідки ПАТ «ІнГЗК» від 07.09.2015 року середнього динний заробіток в розрахунку за січень,лютий 2008 року ОСОБА_3 становив 18,40 грн. ( а.с.19том 2). Виходячи з даної довідки, середньоденна заробітна плата позивача становила 147,20 грн. при 8 годинному робочому дні. А середньомісячна заробітна плата становила 3164,80 грн.

За таких обставин, розмір вихідної допомоги, яка мала були виплачена ОСОБА_3 у зв'язку із виходом на пенсію за власним бажанням, мала б становити 9494,40 грн. , виходячи з розрахунку (3164,80 грн. х3).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у трикратному розмірі середнього заробітку - 9494,40 грн., яка у порушення Галузевої Угоди не була йому виплачена при звільненні 30 травня 2008 року.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що так як ОСОБА_3, який звільнений 30 травня 2008 року, не були виплачені всі належні йому суми у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, а повного розрахунку на момент ухвалення рішення судом апеляційної інстанції проведено не було, то наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Однак, колегія суддів не може погодитися із розрахунком розміру середнього заробітку, наведеним представником позивача у розмірі 31648 грн., оскільки при визначені розміру середнього заробітку як розрахункову величину визначено календарні дні 215 дн. за період затримки значений позивачем з 31 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року .

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до положення ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Отже, виходячи із заявлених ОСОБА_3 позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року становитиме 22080 грн., виходячи з розрахунку 150 робочих днів за даний період та 147,20 грн. середньоденної заробітної плати.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням вимог законодавства та без повного дослідження матеріалів справи, тому на підставі п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення на його користь з ПрАТ «ІнГЗК» невиплачену вихідну допомогу при звільненні у розмірі 9494,40 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.05.2008 року по 31.12.2008 р. у розмірі 22080 грн.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилом ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору,він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно п.10 ч.1 ст.80 ЦПК України у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог , ціна позову визначається загальною сумою всіх вимог.

Відповідно п.п. 9 п.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 1 листопада 2011 року ( зі змінами внесеними Законом України №629-УІІІ від 16 липня 2015 року), судовий збір за розгляд апеляційної скарги на рішення суду складає 110% ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору для фізичної особи становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, що становить 1600 грн.

Виходячи зі ставки судового збору за дві позовні вимоги ОСОБА_3 майнового характеру підлягає сплаті судовий збір у мінімальному розмірі 0,4х1600=1280грн. - за розгляд справи в суді першої інстанції та 110% від цієї ставки, що становить 1408 грн. - за розгляд апеляційної скарги, що разом складає 2688 грн.

У зв'язку із тим, що позивач ОСОБА_3 при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору він підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «ІнГЗК» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 2688 грн.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7, задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 10 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки при розрахунку, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 невиплачену вихідну допомогу при звільненні у розмірі 9494,40 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.05.2008 року по 31.12.2008 р. у розмірі 22080 грн.( 150х147,20).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 2688 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: