Провадження по справі № 2-н/752/962/17
У Х В А Л А

13.11.2017 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Мирошниченко О.В., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-житлосервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В :

Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-житлосервіс» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та судового збору.

Вивчивши подану заяву, вважаю, що в прийнятті заяви про видачу судового наказу необхідно відмовити виходячи з наступних підстав.

Вивчивши матеріали заяви і подані документи, із них вбачається спір про право, так як заявником не надано правовстановлюючих документів за адресою: 03189, АДРЕСА_1 які б засвідчували право власності або право користування боржником вказаною квартирою.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст.100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

П. 9 зазначеної вище Постанови визначено, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором).

Враховуючи викладене вище, а також відсутність правовстановлюючих документів на квартиру, суддя із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів вбачає спір про право, а тому приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу.

Згідно ч. 2 ст. 99 ЦПК України, у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

Керуючись ст.ст. 98, 100, 101, 209 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийнятті заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-житлосервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1.

Роз'яснити заявникові, що відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя