Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Деркач І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Правекс-Банк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Правекс-Банк" в особі відділення "Рівненська обласна дирекція" Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Правекс-Банк", приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки припиненим та зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а :

08 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ КБ "Правекс-Банк" в особі відділення "Рівненська обласна дирекція" ПАТ КБ "Правекс-Банк", приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки припиненим та зобовязання вчинити дії

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2016 року позов задоволено.

Договір іпотеки №5526-001/07Р від 05 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Правекс-Банк», в особі директора відділення «Рівненська обласна дирекція» ПАТ КБ «Правекс-Банк» ОСОБА_4 визнано припиненим.

Зобов'язано приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_2 провести державну реєстрацію припинення іпотеки /№1188/ та припинення заборони відчуження нерухомого майна /№1189/, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ПАТ КБ "Правекс-Банк" на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПАТ КБ "Правекс-Банк" подало апеляційну скаргу в який доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що відповідно до ч.1,2 ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

ОСОБА_5 того, судом першої інстанції не враховано висновки постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 05 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Правекс-Банк», в особі відділення «Рівненська обласна дирекція» публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» укладено кредитний договір №5526-001/07Р, відповідно до якого ОСОБА_3В отримав кредит в сумі 52000 доларів США на придбання квартири.

05 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири по вул.Княгині Ольги 21/12, в м.Рівне.

В забезпечення виконання кредитних зобовязань між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Правекс-Банк», 05 жовтня 2007 року укладено договір іпотеки №5526-001/07Р. На підставі даного договору, в іпотеку була передана належна на праві власності ОСОБА_3 квартира вул.Княгині Ольги 21/12, м.Рівне.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №156999, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції від 05 травня 2014 року, 03 травня 2014 року ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно в тому числі на належну спадкодавцю квартиру по вул.Княгині Ольги 21/12, в м.Рівне та обовязку по поверненню кредиту за кредитним договором №5526-001/07Р від 05 жовтня 2007 року.

У відповідності до рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 січня 2015 року, яке було розяснене ухвалою того ж суду від 12 березня 2015 року, встановлено факт проживання однією сімю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2004 року і до дня смерті останнього.

23 березня 2015 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 письмову заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, 31 березня 2015 року їй було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого ОСОБА_1 успадкувала квартиру по вул.Княгині Ольги 21/12, в м.Рівне після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_1 приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 повідомила ПАТ КБ «Правекс-Банк», шляхом надсилання 01 квітня 2015 року в його адресу рекомендованого листа з повідомленням про його вручення, який був отриманий уповноваженим представником банку 03 квітня 2015 року (а.с. 42).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що ПАТ КБ "Правекс-Банк" в особі відділення "Рівненська обласна дирекція" ПАТ КБ "Правекс-Банк" достовірно знав про смерть боржника ОСОБА_3, протягом шестимісячного строку будь-яких вимог до позивача, як його спадкоємця не предявляв, а тому втратив таке право.

Однак задовольняючи позовні вимоги в частині визнання договору іпотеки припиненим, суд першої інстанції не врахував наступного.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобовязання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобовязань переходять обовязки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобовязань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, померлий ОСОБА_3 був позичальником за кредитним договором і іпотекодавцем за договором іпотеки, тобто одночасно виступав і боржником, і іпотекодавцем. У звязку з його смертю відкрилася спадщина, яку прийняла відповідачка, перебравши на себе обовязки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки. Однак звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим лише за умови, якщо зобовязання боржником було порушене.

Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі 6-31цс16.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,317,319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Правекс-Банк" задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки припиненим та зобовязання вчинити дії відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді :