Справа 206/6639/16-ц
Провадження 2/206/271/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" квітня 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухорукова А.О.,

при секретарі Ременяк М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

18 листопада 2016 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська зазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 18.11.2013 року відповідач взяв у нього у борг 110000грн. та 28.11.2013р. взяв ще 30000грн. і зобов'язався їх повернути через місяць. До сьогоднішнього дня борг не повернув. У телефонному режимі, відповідач не відмовлявся повернути борг, проте зазначає постійно про якісь проблеми. Тому він змушений звернутися до суду. Відповідач повинен йому повернути борг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

На підставі викладеного, з урахуванням останніх уточнень, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь борг з урахуванням інфляції та трьох відсотків річних 314503,92грн., з яких 25474,84 3% річних, 289029,08грн. борг з урахуванням інфляційних та судові витрати по справі у розмірі 3145грн.(а.с.2, 18, 38).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Зазначив, що всього існує чотири розписки. За рішенням суду стягнуто борг за однією розпискою, зараз розглядається по двом, а є ще одна. Гроші відповідач йому не повертав, лише пропонував віддати борг виробами, на що він не погодився.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити. Пояснив, що відповідач повернув позивачу всі кошти проте не брав розписок, бо у них були дружні стосунки. Кошти він повертав частинами, коли мав можливість. Дійсно відповідач брав кошти у позивача в борг, проте сума була набагато менша, ніж та, що зазначалася у розписках. Відповідач брав суму в межах 50тис.грн.

Вислухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги позивача з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні.

В судовому засіданні було встановлено, що 18 листопада 2013 року відповідач ОСОБА_2 отримав в борг від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 110000,00грн. та 28 листопада 2013 року - 30000,00грн., які зобовязався повернути протягом місяця, що підтверджується розписками. Дійсність зазначених розписок не була спростована відповідачем ОСОБА_2, а навпаки їх наявність відповідачем визнана (а.с.43-44).

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори й інші правочини.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобовязання.

Враховуючи вище приведені висновку суду, яким встановлено наявність між сторонами відносин, що виникли з договорів позики, достовірність та допустимість доказів в даній цивільній, встановлення факту ухилення ОСОБА_2 від виконання свого зобовязання, суд доходить висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача, стягнувши заявлену суму грошових коштів, що були предметом договоів позики, із відповідача.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, в судовому засіданні встановлено, що період прострочення виконання грошового зобовязання відповідачем становить з 18 грудня 2013 року та з 28 грудня 2013 року по лютий 2017 року, а тому саме за цей період підлягає обрахуванню інфляційні та три відсотки річних.

Проте, приведений позивачем розрахунок є невірним та здійснений з арифметичними помилками.

Тому суд виходить з наступного розрахунку: 3% річних за три роки за розпискою від 18 листопада 2013 року = 110000?3?1158дн./365/100 = 10470,00грн. 3% річних за три роки за розпискою від 28 листопада 2013 року = 30000?3?1158дн./365/100 = 2855,00грн., а загалом 3% річних, що підлягає стягненню: 10470,00+2855,00 = 13325,00грн.

Сума втрати від інфляції за період з грудня 2013 року по лютий 2017 року включно за розпискою від 18.11.2013р. становить 226981,67грн., за розпискою від 28.11.2013 року становить 64904,09грн.

Таким чином, загальна сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення = 226981,67+61904,09= 288885,76грн.

Доводи відповідача про те, що він здійснив повернення отриманих в позику коштів, а також те, що він не писав дану розписку, суд до уваги не приймає, оскільки такі його доводи не підтвердженні належними та допустимими доказами, як того вимагає ст.ст. 59, 60 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 524, 526, 530, 533, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4 8, 10, 11, 18, 57 61, 79, 88, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 18 листопада 2013 року та від 28 листопада 2013 року, що утворилась станом на лютий 2017 року, у розмірі 302210,76грн. та складається із 3 % річних у розмірі 13325,00грн., суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції 288885,76грн., а також судовий збір у розмірі 3022,10грн., а всього суму у розмірі 305232 (триста п'ять тисяч двісті тридцять дві) грн. 86 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков