Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 22 вересня 2017 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.

при секретарі Чернишовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири у порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачзвернувся до суду зі своїм вищезгаданим позовом, за яким просить суд у порядку спадкування за законом визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, встановивши те, що спадкодавець ОСОБА_3 була матірю його батька ОСОБА_4.

У судовому засіданні представник позивача наполіг на заявленому позові у повному обсязі, а відповідач по суті позову й не заперечував.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що 8 червня 2015 року померла ОСОБА_3, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть від 4 серпня 2015 року.

Після смерті названого спадкодавця відкрилася спадщина на нерухоме майно, яке складається із 1/2 частини спірної квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від. 08.11.2012 року.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті або день з якого вона оголошується померлою.

У встановлений законом строк позивач та відповідач звернулися до нотаріуса Пятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини 17.08.2015 року та 07.10.2015 року відповідно.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Дійсно, відповідно до свідоцтва про народження від 30.01.1982 року батьком позивача був ОСОБА_4, який помер 21 серпня 2004 року, про що слідує із свідоцтва про смерть від 23.01.2004 року.

Наполягаючи на позові,позивач просив встановити те, що спадкодавець ОСОБА_3 була матірю його батька ОСОБА_4.

Дійсно, прізвище матірю ОСОБА_4у його свідоцтві про народження зазначена «Лабунець Марія Лукянівна».

Натомість, у свідоцтві про смерть від 4 серпня 2015 року та у свідоцтві про право власності на житло від. 08.11.2012 року зазначено ОСОБА_3.

При цьому між сторонами спору щодо кровного споріднення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не виникало,вони визнали, що остання доводилася матірю батька позивача.

Приймаючи до уваги перелічені обставини, суд вважає достовірно встановленим той факт, що померла ОСОБА_5була ОСОБА_4.

За ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Отже, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька, оскільки вищезазначене спадкове майно позивач прийняв за законом згідно зі ст. 1261 та ст. 1269 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини.

Позивач заяву про відмову у прийнятті спадщини відповідно до ч. 4 ст. 1273 ЦК України не подавав.

Відповідно до ст. 1278 ЦК України, частка кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво на право на спадщину.

Однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину звязку із відсутністю правовстановлюючого документу, а саме вищевказаного свідоцтва про право власності.

Натомість, копія вказаного свідоцтва, наявна у матеріалах цивільної справи, вона була надана ТОВ «ЗМБТІ» на запит нотаріуса.

За положеннями ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

При цьому від осіб, які беруть участь у справі, відповідних клопотань не надходило, через що, ну думку суду, в силу положень ст. 64 ЦПК України, копія вище вказаного свідоцтва, є належним та допустимим письмовим доказом правовстановлюючим документом спадкодавця на спірний житловий будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 31, 392, 1217, 1220, 1261, 1269, 1273, 1274, 1278, 1296, 1301 ЦК України ст.ст. 3, 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири у порядку спадкування за законом.

Встановивши той факт, що померла 8 червня 2015 року ОСОБА_3 була матірю ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, померлого 21.08.2004 року, який успадкував вказану частину квартири за законом після ОСОБА_3, померлої 8 червня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В. Зарютін