Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/8004/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 жовтня 2016 року,

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась з даним позовом, в якому просила визнати виконавчий напис №6835, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 21 листопада 2015 року таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог вона зазначала, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 від 29.06.1999 року. Спірний виконавчий напис вчинено за відсутності безспірності вимоги.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 жовтня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що приватним нотаріусом 21 листопада 2015 року було вчинено виконавчий напис з додержанням чинного законодавства України. Також вказує на те, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду справи існував спір щодо розміру заборгованості по кредитному договору за період з 21.08.2008 по 31.03.2011, тому суд дійшов висновку, що вимога до боржника не була безспірною, у звязку з чим у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення спірного виконавчого напису.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що 21 серпня 2008 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 17000 грн.

21 листопада 2015 року ПАТ «КБ «Приватбанк» звернувся із заявою на вчинення виконавчого напису до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу.

Як вбачається із цієї заяви заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №б/н від 21.08.2008 становить 10 471 грн.56 коп. Стягнення здійснюється за період з 21 серпня 2008 року по 30 вересня 2015 року (а.с.73).

Того ж дня приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис за №6835, за яким з ОСОБА_2 на користь Банку стягнуто 10 471 грн.56 коп. заборгованості за кредитним договором №б/н від 21.08.2008 за період з 21.08.2008 по 30.09.2015 та 1700 грн. витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису.

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

29 червня 1999 року постановою Кабміну Міністрів України № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік).

Пунктом 1 Переліку визначено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Зазначена правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV.

Відповідно п. 2.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі Порядку), встановлено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Позивачем надано копію судового рішення, з якого убачається наявність спору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею.

Так, 01.02.2012 рішенням Богунського районного суду м. Житомира позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у сумі 20668 грн. 80 коп. задоволено (а.с.12 ).

Частина 3 ст. 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заборгованість ОСОБА_2 перед банком не є безспірною.

Згідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ, повязаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачою, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до постанови ВП №32509645 від 26.07.2012 про закінчення виконавчого провадження, Боржником рішення суду виконано в повному обсязі (а.с.17-18), а виконавчий напис вчинено 21 листопада 2015 року, тобто з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Відповідно до п. 3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи за таких умов: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4 Порядку).

За змістом вищенаведених норм початок перебігу трирічного строку співпадає з моментом виникнення у боржника зобовязання, а у зацікавленої сторони права вимоги.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України №6-116цс13 від 06 листопада 2013 року.

Сплив трирічного строку стягнення заборгованості на момент вчинення спірного виконавчого напису також підтверджується рішенням Богунського районного суду м. Житомира №2-570/2012 від 01 лютого 2012 року, яким позов ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 20668 грн. 80 коп. (а.с.12).

Вищезазначене свідчить про те, що нотаріусом не дотримано часових обмежень давності заявленої стягувачем заборгованості. Наявна заборгованість також не є безспірною.

Згідно положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: