Справа № 456/2675/16-ц
Провадження № 2/456/376/2017
РІШЕННЯ

іменем України

(ЗАОЧНЕ)

02 лютого 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Микитчина І. М. ,

при секретарі Свержинській І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки,

ВСТАНОВИВ:

позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 та просять визнати ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим будинком у с. Добряни, вул. Незалежності, 19 Стрийського району.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі покликаються на те, що вони є співвласниками житлового будинку, розташованого по вул. Незалежності, 19 в с. Добряни Стрийського району Львівської областіта мають зареєстроване місце проживання у даному будинку. Крім них у ньому зареєстровані двоє їх онуків: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 зять. Відповідач понад сім років тому розлучився з їхньою дочкою, забрав свої речі та залишив будинок. З того часу у даному будинку не зявляється та не несе витрат по його утриманні, оскільки переїхав до своєї матері в с. Ходовичі Стрийського району Львівської області. В даній квартирі відсутнє його майно та особисті речі. Реєстрація відповідача у належному їм будинку перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном, а також призводить до додаткових витрат по оплаті комунальних послуг, вони не можуть отримати пільги зі сплати комунальних послуг передбачені чинним законодавством.

Позивач ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти постановлення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду на виклик суду не зявився, про причину неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу заочно за її відсутності на підставі наявних у ній доказів.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, однак подали до суду заяви, в яких просять розгляд справи проводити без їх участі. Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримують.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Скориставшись своїм правом, позивачі просять визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу і протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

В п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, внаслідок її відсутності понад встановлений строк, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку № 19 по вул. Незалежності в с. Добряни Стрийського району Львівської області на підставі свідоцтва про право власності серії АА № 007440 виданого 13 серпня 2001 року Стрийським державним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що відповідач - її чоловік, не проживає в спірному будинку більше семи років, оскільки після розлучення переїхав проживати до своєї матері в с. Ходовичі Стрийського району. Його речей в спірному будинку немає.

Відповідно до довідки, виданої 30 серпня 2016 року виконкомом Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області за № 715, відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно зареєстрований у будинку по вул. Незалежності, 19 в с. Добряни Стрийського району Львівської області.

Факт його реєстрації за вказаною адресою також підтверджується відповіддю на запит суду в порядку ст.122 ЦПК України відділу АДР ГУ ДМС України у Львівській області №01-48/50/16 від 09 вересня 2016 року.

Згідно довідки виданої 27 липня 2016 року виконкомом Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області за №627, відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно зареєстрований у будинку по вул. Незалежності, №19 в с. Добряни Стрийського району Львівської області, але не проживає з 2011 року.

Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем існували будь-які домовленості щодо порядку користування спірним житлом, останній, як член сім`ї власника житла - його зять, проживав разом з ним та користувались цим житлом відповідно до закону. Відповідач не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 без поважних причин понад один рік.

Згідно із ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Враховуючи наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_3 обрав собі інше місце проживання, спірне житло залишив і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни без поважних причин, не сплачують витрати на утримання будинку, позивач, як власник житла, має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача такими, що втратили право користування спірним житлом.

Керуючись ст.,ст. 10, 60, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст., ст. 64, 156, 162 ЖК України, ст. 405 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку у с. Добряни, вул. Незалежності, 19 Стрийського району.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_9