Справа № 196/1139/17
№ провадження 6/196/20/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2017 смт.Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої - судді Гудим О.М.,

при секретарі - Шевченко Т.І.,

розглянувши подання старшого державного виконавця Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання аліментних зобов'язань,

В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2017 року старший державний виконавець Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням погодженим з начальником Царичанського РВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язання по виконавчому напису №6728, виданий 12.12.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу 37632,96 грн..

На обґрунтування подання посилається на те, що на примусовому виконанні у старшого державного виконавця Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження № 53885609 від 10.05.2017р. з примусового виконання виконавчого напису №6728, виданого 12.12.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу в розмірі 37632,96 грн.

10.05.2017 року деражвним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої надіслано сторонам для відома і виконання.

У встановлений державним виконавцем строк для самостійного виконання виконавчого напису нотаріуса боржник зобов'язання не виконав.

Враховуючи значну суму боргу за виконавчим документом та відсутності реального погашення боргу, а також, беручи до уваги, що боржник приховує від державного виконавця данні стосовно свого фактичного місця знаходження є підстави вважати, що боржник ОСОБА_2 може виїжджати за межі України (відпочинок, робота, тощо). В даному праві боржника можливо обмежити до повного виконання цивільних зобов'язань.

З моменту відкритя провадження та по день пред'явлення подання до суду боржник всіляко намагається уникнути зобов'язання по погашенню заборгованості і переховується від представника стягувача та виконавчої служби.

Державним виконавцем неодноразово було здійснено вихід за місцем реєстрації боржника, але перевірити майновий стан не було можливим.

Про невиконані зобов'язання боржнику відомо ,проте небажання виконувати свої зобов'язання щодо сплати коштів стягувачеві, небажання виконувати законні вимоги державного виконавця в цілому з боку ОСОБА_2 є очевидним.

Отже, на даний час виконавчий документ, який підлягає виконанню не скасовано. Боржник зобов'язаний сплатити борг. У зв'язку з тим, що боржником сума боргу не сплачена взагалі, а тому враховуючи вимоги ст.377-1 ЦПК України вважають за доцільне обмежити боржника в праві виїзду за межі України до виконання останнім зобов'язання згідно виконавчого документа.

Старший державний виконавець Макаренок А.С. в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду подання в суді, що підтверджується розпискою з судової повістки з особистим підписом старшого державного виконавця про отримання судової повістки (а.с.21).

Розгляд даного подання, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, здійснюється негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Вивчивши матеріали подання та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.Так, п.5 ст. 6 вказаного Закону передбачено, що для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобов'язань, але й ухилення від їх виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.19 ч.3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Свобода пересування гарантована ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з'ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі "Ігнатов проти Болгарії" («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

Отже, забезпечення майнових прав та зобов'язань не може здійснюватись шляхом обмеження основоположних свобод людини.

В судовому засіданні встановлено, що старшим виконавцем Царичанського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 винесно постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №6728, виданого 12.12.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу в розмірі 37632,96 грн. (а.с.6). При цьому, докази отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, а також повідомлення державним виконавцем боржника про направлення даного подання до суду матеріали подання не містять, хоча обов'язок вчинення вказаних дій Законом України "Про виконавче провадження", Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, покладено саме на державного виконавця.

Крім цього, до подання додано копію виклику ОСОБА_2 у відповідності до ч.5 ст.19 ЗУ "Про виконавче провадження" з копією звіту про відправлення даного виклику рекомендованою кореспонденцією (а.с.7-9); копії відповідей на запити до Державної фіскальної служби України, до Пенсійного фонду України та до МВС про відсутність інформації щодо ОСОБА_2 (а.с.12-18), копії актів державного виконавця за результатми виходів державного виконавця за місце реєстрації боржника від 12.06.2017 року та від 17.07.2017 року (а.с.10, 11), які належним чином не завірені, що в свою чергу не можуть бути розцінені судом як допустимі докази по справі.

Також, старшим державним виконавцем не надано наступних доказів: вжиття ним всіх дій, які передбачені Законом України Про виконавче провадження і які спрямовані на погашення боргу, чи вживав старший державний виконавець в повній мірі заходи для розшуку місця знаходженн боржника, нерухомого та рухомого майна боржника, про наявність чи відсутність коштів на рахунках, для належного виконання виконавчого документа та погашення наявного боргу.

До подання не надано і доказів того, що ОСОБА_2 вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання виконавчого документу, що боржник за час виконання виконавчого документу виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або боржник безпідставно не з'являється на виклик державного виконавця, не додано довідки, з якої би вбачалося, чи звертався ОСОБА_2 за отриманням паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Отже, на думку суду, викладені у поданні старшого державного виконавця Царичанського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області доводи не ґрунтуються на доказах та не дають підстав вважати, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання судового рішення, оскільки старший державний виконавець посилається лише на факт наявності у боржника невиконаного зобов'язання, покладеного на нього виконавчим написом нотаріуса що само по собі не доводить факту ухилення від виконання покладених на нього зобов'язань.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність встановлених законом підстав для тимчасового обмеження ОСОБА_2 права на виїзд за межі України, а тому у задоволенні подання старшого державного виконавця слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.33 Конституції України, ч.ч.2,3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.5 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, Законом України Про виконавче провадження, ст. 377-1 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання виконавчого напису №6728, виданого 12.12.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу в розмірі 37632,96 грн. - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п"яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п"яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області області через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Головуюча О.М. ГУДИМ