Ухвала іменем україни 05 квітня 2017 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гедікова Ганна Ігорівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу КоноваловаЛюдмила Сергіївна, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про встановлення факту родинних відносин, визнання довіреності недійсною та витребування майна, за касаційними скаргами приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коновалової ЛюдмилиСергіївни, ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду

м. Запоріжжя від 06 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин, визнання довіреності недійсною та витребування майна, обґрунтовуючи його тим, що померлий ОСОБА_10 був її троюрідним братом, оскільки їх діди були спільними братами, а тому вона є спадкоємицею п'ятої черги за законом після смерті ОСОБА_10, інших спадкоємців у нього немає.

Водночас, при оформленні спадщини їй стало відомо, що належна ОСОБА_10 квартира АДРЕСА_1 була відчужена за договором купівлі-продажу від 29 червня

2005 року ОСОБА_4 невідомою особою від імені ОСОБА_10 за підробленим паспортом. При цьому під час здійснення зазначеного продажу була також використана підроблена довіреність від імені ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_9

Вважала зазначені дії такими, що порушують її конституційні права, а тому на підставі ст. 288 ЦК України вказаний договір купівлі-продажу є нікчемним, а довіреність - недійсною. При цьому нерухоме майно, відчужене на підставі вказаних правочинів, просила витребувати у ОСОБА_4 на підставі ст. 388 ЦК України, оскільки спірна квартира була відчужена поза волею ОСОБА_10

Беручи до уваги зазначене та, з урахуванням поданих уточнень, просила встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати недійсною довіреність від 05 березня 2005 року, видану від імені ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_9, витребувати у ОСОБА_4 на свою користь квартиру АДРЕСА_1, скасувати державну реєстрацію на спірну квартиру за ОСОБА_4 та здійснити державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за нею.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від

06 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, є троюрідною сестрою ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнано недійсною довіреність від 05 березня 2005 року, видану від імені ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_9, посвідчену 05 березня 2005 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Непечій Ю.А., зареєстровану в реєстрі за № 1055.

Витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коновалова Л.С., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коновалової Л.С. підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_10 є троюрідним братом та сестрою, так як їхні діди бути братами. При цьому ОСОБА_10 не був присутнім при видачі оспорюваної довіреності та при укладенні вказаного договору купівлі-продажу, а тому суд вважав договір купівлі-продажу нікчемним на підставі ст. 288 ЦК України, а довіреність - недійсною на підставі ст. 215 ЦК України. Крім того, враховуючи, що ОСОБА_3 є спадкоємицею п'ятої черги після смерті ОСОБА_10, суд дійшов висновку про витребування спірної квартири у ОСОБА_4 на підставі ст. 388 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 03 квітня 1992 року належала квартира АДРЕСА_1.

Згідно з договором купівлі-продажу від 29 червня 2005 року ОСОБА_10 передав, а ОСОБА_4 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер.

Із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_3, яка зазначала, що вона є троюрідною сестрою ОСОБА_10

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 просила встановити факт родинних відносин її з ОСОБА_10

Задовольняючи зазначені вимоги ОСОБА_3 та вважаючи доведеним факт родинних відносин ОСОБА_3 та ОСОБА_10, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що їхні діди - ОСОБА_13 (дід ОСОБА_3) та ОСОБА_14 (дід ОСОБА_10) були рідними братами.

Водночас судами не було зазначено на підставі яких доказів вони дійшли до даного висновку, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були рідними братами, а допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що їм відомо про це зі слів самої ОСОБА_3

Крім того, встановивши на підставі висновку судової почеркознавчої експертизи від 17 серпня 2015 року, що підписи від імені ОСОБА_10 в договорі купівлі-продажу від 29 червня 2005 року, укладеного між

ОСОБА_10 та ОСОБА_4, а також в довіреності від 05 березня

2005 року, виданої від імені ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_9 на представлення його інтересів щодо відновлення, підготовки документів, їх реєстрації щодо належної йому квартири АДРЕСА_1, виконані не ОСОБА_10, а іншою особою, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для визнання вказаного договору купівлі-продажу нікчемним на підставі ст. 288 ЦК України.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-1528цс15.

Враховуючи, що оспорюваний правочин не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, а відтак не є такими, що порушує публічний порядок.

Суди попередніх інстанцій не з'ясували чи є правові підстави для застосування положень ст. 228 ЦК України до спірних правовідносин та дійшли помилкового висновку, що спірний правочин є таким, що порушує публічний порядок, у зв'язку із чим безпідставно вважали його нікчемним.

Помилковим є також висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування до спірних правовідносин положень ст. 388 ЦК України

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Враховуючи, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 29 червня 2005 року був укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, при цьому вказаний договір не визнаний недійсним, спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_4 та не була відчужена останнім після укладення оспорюваного договору, відсутні правові підстави для застосування правового механізму, передбаченого ст. 388 ЦК України.

Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги, що вимоги ОСОБА_3 стосуються майна померлого ОСОБА_10, заявленими в порядку спадкування за законом, а тому, враховуючи відсутність інших спадкоємців, відповідачем у справі має також бути територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

На зазначене суди попередніх інстанцій уваги не звернули, не визначились із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, не встановили фактичних обставин справи, а тому дійшли передчасного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно встановили фактичні обставини справи, а тому рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, з підстав передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коновалової ЛюдмилиСергіївни та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 січня

2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович