АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:22-ц/790/1632/17 Головуючий 1 інст. Букреєва І.А.
Справа № 643/9186/16-ц Доповідач - Карімова Л.В.
Категорія: стягнення шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_3 в порядку вимог ч.1 ст. 275, 278 ЦК України звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила: визнати незаконними дії фізичної особи - підприємця (далі -ФОП) ОСОБА_4 (Весільного агентства ОСОБА_4) щодо поширення конфіденційної інформації відносно ОСОБА_3 без її згоди, та зобов'язати ОСОБА_4 видалити усю інформацію, в тому числі усі фото- та відео- матеріали, на яких можна ідентифікувати ОСОБА_3, та які розміщені на сторінках Весільного агентства ОСОБА_4 в соціальних мережах «Вконтакте» та «Facebook», а також на сайті «Весільного агентства ОСОБА_4»; стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень.

В обгрунтування позову посилалась на те, що відео з весілля її доньки є інформацією з обмеженим доступом, конфіденційною інформацією, і вона не давала згоди на її розповсюдження у соціальній мережі та використання свого зображення в рекламних цілях. Вважає, що діями відповідача їй вчинена моральна шкода, що полягає у заздрісті, ревнощах оточуючих, інших негативних почуттях.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що договором на шлюбне обслуговування №11 від 04 квітня 2016 року не надано право ФОП ОСОБА_4 використовувати та поширювати конфіденційну інформацію про ОСОБА_3, оскільки закон вимагає, щоб згода на таке використання та поширення була персоніфікованою.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що матеріали, на яких зображено весілля її доньки, є джерелами конфіденційної інформації, оскільки дають інформацію про її сімейеий стан (на відео є кадри, де видно її та її чоловіка), про матеріальний стан (одяг, коштовності), навіть частково про стан здоровя, а тому не можуть використовуватись та розповсюджуватись без її, ОСОБА_3, згоди .

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 представник ФОП ОСОБА_4, посилаючись на безпідставність та недоведеність апеляційної скарги, просить відмовити у її задоволенні.

Перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факт розповсюдження ФОП ОСОБА_4 конфіденційної інформації відностно позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 11 квітня 2016 року між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір №11 на весільне обслуговування, відповідно до якого відповідач взяла на себе обовязок щодо організації весілля ОСОБА_6

Відповідно до п.6.5 договору на весільне обслуговування виконавець має право використовувати фото та відеоматеріали з весілля (отримані в процесі надання послуг з його організації) в якості реклами агенства на сайті та соціальних мережах.

Таким чином, власник фото та відеоматеріалів ОСОБА_6 надала згоду на їх розміщення в мережі Інтернет та не заперечувала проти такого розміщення.

Як вбачається з фотографій, які містяться в матеріалах справи, спірні фото та відеоматеріали з весілля ОСОБА_6 було розміщено ФОП ОСОБА_4 в якості реклами Весільного агентства ОСОБА_4 на сайті та соціальних мережах.

Відповідно до засад Цивільного кодексу України особисті немайнові права тісно повязані з фізичною особою; вона не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Право ж на приватність віднесена цим Кодексом до особистих немайнових прав, які забезпечують соціальне буття фізичної особи. Зокрема, відповідно до статті 301 ЦКУ фізична особа має право на особисте життя та сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа також має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя.

Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без й згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», персональними даними є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Особою, яку можна встановитиь є особа, яку можна встановити прямо чи непрямо, зокрема за допомогою ідентифікаційного коду або одного чи більше факторів, притаманним фізичним, фізіологічним, розумовим, екномічним, культурним, соціальним захистам її особистості.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Згідно ч.2 ст. 21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною чи юридичною особою, крім суб»єкта владних повноважень.

Конфіденційна інформація може поширюватись за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших Як вбачається з матеріалів справи позивач знала під час перебігу весілля про проведення працівниками Весільного агентства його фото - та відеозйомки.

Оскількі спірні фото та відеоматеріали не містять відомостей щодо національності, освіти, майнового стану, сімейного стану, релігійності, стану здоровя, адреси, дати та місця народження ОСОБА_3, не можна вважати що їх розміщення в мережі інтернет є розповсюдженням персональних даних або конфіденційної інформації щодо позивача. Ідентифікувати позивача через спірні фото та відеоматеріали неможливо.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що відповідачем була розповсюджена інформація про її сімейний стан оскільки на фото присутній її чоловік є безпідстаними, оскільки зі спірних фотографій не можливо встановити хто саме на ній знаходиться та той факт, що вказана особа є чоловіком ОСОБА_3

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що спірними фото та відеоматеріалами було розповсюджено інформацію про її майновий стан є необгрунтованими, оскільки вищевказані матеріали не містять посилань на майновий стан позивача. За наявністю певного одягу та коштовностей неможливо визначити майновий стан ОСОБА_3, зважаючи на те, що вказані поняття є оціночними.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди в наслідок порушення її прав.

На підставі вищезазначених норм права та наданих сторонами доказів суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що оскільки права ОСОБА_3 порушено не було, відсутні підстави щодо задоволення її позовних вимог.

У відповідності до ст 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довесті ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: