Справа № 577/859/17
Провадження № 2/577/458/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2017 року м. Конотоп
Конотопський міськрайонний суд Сумської області
Конотопський міськрайонний суд Сумської області
в складі: головуючого судді Ярмак О.М.,
за участі секретаря Цуканової О.В.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Конотопі Сумської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та та 3 % річних від простроченої суми боргу на суму 51 035 грн 70 коп, -
В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 (а.с. 34) позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з»явився, в той час як він належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 25-27), про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
Оскільки дотримані всі, передбачені ч. 1 ст. 224 ЦПК України вимоги, суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що 1 квітня 2014 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був укладений договір позики та ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_2 кошти в розмірі 100 000 російських рублів, що підтверджується наданою відповідачем розпискою від 1 квітня 2014 року (а.с. 3, 35).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частинами 1-3 ст. 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов»язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов»язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов»язку.
Оригінал розписки від 1 квітня 2014 року про отримання ОСОБА_3 у борг коштів був наданий суду позивачем (а.с. 35).
За договором позики від 1 квітня 2014 року строк повернення коштів був встановлений - 15 травня 2014 року (а.с. 3, 35).
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не виконав своїх зобов»язань за договором позики від 1 квітня 2014 року перед ОСОБА_2 та на час розгляду справи сума коштів, яка не повернута відповідачем, становить 100 000 російських рублів.
Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Разом із тим ч. 2 ст. 553 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов»язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов»язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Згідно з ч. 3 ст. 553 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).
Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дають підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов»язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов»язання і його виконання є національна валюта України - гривня.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов»язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов»язання і його виконання є національна валюта України - гривня.
Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов»язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.
Позивач прохає стягнути заборгованість за договором позики від 1 квітня 2014 року, розрахований станом на 27 лютого 2017 року.
Таким чином 100 000 російських рублів у перерахунку на національну валюту України станом на 27 лютого 2017 року становило 46 935 грн 00 коп.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики від 1 квітня 2014 року в розмірі 46 935 грн 00 коп.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки ОСОБА_3 не виконав своє зобов»язання за договором позики від 1 квітня 2014 року, то відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, з нього на користь позивача слід стягнути 3% річних від простроченої суми.
Проте суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком 3 % річних від простроченої суми боргу за період з 1 квітня 2014 року до 27 лютого 2017 року, оскільки, відповідач ОСОБА_3 брав на себе зобов»язання повернути кошти за договором позики від 1 квітня 2014 року в строк до 15 травня 2014 року, але вказані кошти не повернув, а тому він має сплатити за прострочення виконання грошового зобов»язання 3 % річних за період з 16 травня 2014 року, а не з 1 квітня 2014 року як прохає позивач, до 27 лютого 2017 року.
При визначенні розміру 3% річних від простроченої суми боргу за договором позики суд виходить з того, що борг за договором позики від 1 квітня 2014 року становить 46 935 грн 00 коп, за період з 16 травня 2014 року до 27 лютого 2017 року пройшло 1019 днів.
Розрахунок 3% річних за період з 16 травня 2014 року до 27 лютого 2017 року:
46 935 грн 00 коп х 3% : 365 х 1019 = 3 930 грн 97 коп:
- 46 935 грн 00 коп сума боргу за договором позики від 1 квітня 2014 року,
- 365 кількість днів у році,
- 1019 кількість днів прострочення.
Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики від 1 квітня 2014 року в розмірі 46 935 грн 00 коп та 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 3 930 грн 97 коп, всього 50 865 грн 97 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 зодоволені на 99,7 %, то з відповідача на її користь слід стягнути понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 638 грн 08 коп (640 грн 00 коп х 99,7 %)
Керуючись ст. ст. 192, 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 1 квітня 2014 року в розмірі 46 935 грн 00 коп (сорок шість тисяч дев»ятсот тридцять п»ять грн 00 коп), 3 % річних від простроченої суми боргу за період з 16 травня 2014 року до 27 лютого 2017 року в розмірі 3 930 грн 97 коп (три тисячі дев»ятсот тридцять грн 97 коп), всього 50 865 грн 97 коп (п»ятдесят тисяч вісімсот шістдесят п»ять грн 97 коп).
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 638 грн 08 коп (шістсот тридцять вісім грн 08 коп).
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Ярмак О. М.