Номер провадження: 22-ц/785/219/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29.11.2016 року,

встановила:

14.06.2016 року ПАТ КБ «Банк Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Банк Надра» звернулося до суду з зазначеною позовною заявою, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_5 та з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ» Надра» загальну суму заборгованості за Кредитним договором «Автопакет» №ОД21/12/2007/840-К/Ю4 від 27.12.2007 року станом на 13.05.2016 року у розмірі 22809,59 доларів США, мотивуючи свої позовні вимоги невиконанням відповідачами своїх зобовязань за вказаним договором щодо повернення наданого кредиту та внесення плати за кредит у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29.11.2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Банк Надра» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ» Надра» загальну суму заборгованості за Кредитним договором «Автопакет» №ОД21/12/2007/840-К/Ю4 від 27.12.2007 року станом на 13.05.2016 року, що складає 22 809,59 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату становить 577377,73 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 12 928,12 доларів США, що в еквіваленті становить 327 248,70 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 1 860,25 доларів США, що в еквіваленті становить 47 088,39 грн.; штраф за порушення умов кредитного договору у розмірі 2 700,00 доларів США, що в еквіваленті становить 68 344,93 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 5 321,22 доларів США, що в еквіваленті становить 134 695,71 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Банк Надра» у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що позивачем не надано належних доказів надання позичальнику кредитних коштів та докладного розрахунку заборгованості, у якому зазначено рух грошових коштів за рахунком. Також зазначив, що представництво позивача у справі здійснювала особа, яка не має на те повноважень. Крім того ОСОБА_4 вказує, що суд першої інстанції не врахував перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення періодичних платежів, пені та штрафу, та стягнув надмірну заборгованість, для встановлення розміру якої апелянт вважав за необхідне призначити судово-економічну експертизу. Представник відповідачів вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності про стягнення кредитної заборгованості з поручителя.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідачі у судовому засіданні, позовні вимоги визнали.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Крім того, 27.12.2007 року позивач ОСОБА_6 акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (назву якого було змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра») та відповідач ОСОБА_2 уклали кредитний договір «Автопакет» №ОД21/12/2007/840-К/104 від 27.12.2007 року, згідно з умовами якого, банк надав відповідачу кредит у розмірі 27 000 доларів США в порядку і на умовах визначених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором ОСОБА_2 передала в заставу автомобіль (надалі-Предмет застави) марки MITSUBISHI LANCER, заводський номер кузова НОМЕР_1, рік випуску 2007, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2. Виконання зобовязань за Кредитним договором також забезпечується порукою ОСОБА_3

Згідно з пунктом 1.1.2 Кредитного договору Позичальник зобовязався використовувати кредит на зазначені в договорі цілі. Терміни та порядок сплати кредиту та процентів встановлені пунктами 2.2.1, 2.2.3,2.2.4 Кредитного договору, згідно з якими Відповідач зобов'язався кожного місяця сплачувати встановлені мінімальні суми по погашенню кредиту.

Згідно з п.1.2 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає нічим необумовлене і абсолютне право Кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п.1.1 цього договору повністю (чи в будь-якій його частині) як від Позичальника та Поручителя разом так і від кожного окремо.

В п. 1.3. Договору поруки зазначається, що відповідальність Поручителя настає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини Зобовязань, так і при невиконанні Позичальником Зобовязань в цілому.

У п. 1.4 Договору поруки вказано, що Поручитель відповідає перед Банком за виконання Зобовязань у повному обємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Пунктом 5.1 Кредитного договору встановлено, що у разі прострочення Позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

В пункті 5.2 Кредитного договору також вказано, що у разі порушення Позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми ОСОБА_7, визначеної у п.1.1 цього договору за кожен випадок.

З метою зниження фінансового навантаження на боржника, 05.02.2010 року між ПАТ «КБ «Надра» та Позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до договору «Автопакет» №ОД21/12/2007/840-К/Ю4 від 27.12.2007 року, якою надавалося відстрочення по сплаті тіла ОСОБА_7, при тому, щомісячна сума необхідного платежу встановлювалася в графіку платежів, що додавався до Додаткової угоди.

Окрім того, 11.11.2013 року між Банком та Позичальником було укладено Додатковий договір про внесення змін та доповнень №2 до договору «Автопакет» №ОД21/12/2007/840-К/104, а також 22.07.2014 року укладено Додатковий договір про внесення змін та доповнень №3 до вищезазначеного договору «Автопакет». Умови реструктуризації заборгованості були наступні: за умови виконання зобовязань за кредитним договором, встановлювалася фіксована процентна ставка в розмірі 10% річних. Також вказаними додатковими договорами встановлювався строк користування кредитними коштами - до 26.12.2015 року.

Відповідачі не виконали взяті на себе зобов'язання та не внесли кошти для погашення заборгованості за Кредитним договором.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобовязання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору і вимог Цивільного кодексу України. Прийняті на себе зобовязання по договору не були виконані відповідачкою.

Із положення ст. 610 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У порушення умов вищевказаного кредитного договору, а також ст. ст. 509, 1054 ЦК України, відповідач прийнятих на себе кредитних зобов'язань, у частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом і нарахованим по ньому відсоткам не виконав.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, боржник, що не повернув вчасно кредитні кошти, зобов'язаний сплатити кредитору неустойку.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до ст. 546 ЦК України, зобовязання може забезпечуватись зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ст. 549 ЦК України).

Розмір неустойки, згідно п.3 ст. 551 ЦК України, може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Через невиконання відповідачами своїх зобовязань перед позивачем по Кредитному Договору «Автопакет» №ОД21/12/2007/840-К/Ю4 від 27.12.2007 року, загальний розмір заборгованості відповідачів станом на 13.05.2016 року складає 22 809,59 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 577377,73 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту складає 12 928,12 доларів США, що в еквіваленті становить 327 248,70 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом складає 1 860,25 доларів США, що в еквіваленті становить 47 088,39 грн.; штраф за порушення умов кредитного договору 2 700,00 доларів США, що в еквіваленті становить 68 344,93 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту складає 5 321,22 доларів США, що в еквіваленті становить 134 695,71 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Посилання представника апелянтів на відсутність доказів надання позичальнику кредитних коштів спростовується, як визнанням відповідачами обставин справи так і матеріалами справи.

Посилання представника апелянтів на неналежне представництво позивача у не є підставою для скасування рішення суду про задоволення позову, поданого належним позивачем.

Крім того посилання на те, що суд першої інстанції не врахував перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення періодичних платежів, пені та штрафу, та стягнув надмірну заборгованість, є не обґрунтованими з огляду на те, що відповідач приймав участь у судовому засідання та заяву про застосування строку позовної давності не заявляв, а тому як у суду першої так і апеляційної інстанції відсутні правові підстави для застосування такого строку, до того ж розрахунок заборгованості пені здійснено за 1 рік.

Щодо призначення судово-економічну експертизу, колегія суддів зазначає, що таке клопотання було відхилено ухвалою апеляційного суду.

Представник відповідачів, підмінюючи поняття строку позовної давності та преклюзивного строку дії поруки, вважав, що позивачем пропущений строк позовної давності про стягнення кредитної заборгованості з поручителя, колегія суддів відхиляючи такі доводи апелянта виходить з того, що термін дії договору закінчувався 26.12.2015 року (включно) (а.с.28), а позовна вимога до поручителя заявлена 14.06.2016 року, тобто в межах шести місячного строку, а тому ч. 4 ст. 559 ЦК України не може бути застосована.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29.11.2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

ОСОБА_8