Справа № 343/2165/16-ц
Провадження № 22-ц/779/229/2017
Головуючий у 1 інстанції Тураш В.А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Пнівчук О.В.

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду від 16 грудня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду від 16 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 10 листопада 1979 року Голинською сільською радою народних депутатів Калуського району, актовий запис №49. Після розірвання шлюбу відновлено дошлюбне прізвище позивачки «Коршовська». Вирішено питання витрат, повязаних з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦСу та судових витрат.

ОСОБА_3 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апелянт вказав, що в порушення положень ст. 111 СК України, суд першої інстанції не вжив заходів щодо примирення подружжя та безпідставно відхилив клопотання відповідача про надання строку на примирення.

ОСОБА_3 вважає, що суд не зясував фактичних взаємин подружжя та зробив передчасний висновок щодо неможливості збереження сімї, оскільки непорозуміння між ним та позивачем носять тимчасовий характер і їх можна було усунути.

Зазначає також, що ОСОБА_2 має психічне захворювання та перебувала на обліку, тому потребує сторонньої допомоги і стороннього догляду, відповідно, є всі підстави вважати, що на момент звернення позивача до суду її дієздатність була обмежена.

З наведених підстав апелянт просив скасувати оскаржуване рішення суду, ухваливши нове про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

В судове засідання сторони не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 10 листопада 1979 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Голинською сільською радою народних депутатів Калуського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації зроблено запис № 49 (а.с. 4).

В листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу зазначивши, що через різні погляди на життя, сімейні стосунки з чоловіком погіршилися, між ними зросла неприязнь. Чоловік почав зловживати спиртними напоями, вести аморальний спосіб життя , застосовувати насильство в сім'ї. На час звернення до суду з даним позовом вона проживає окремо, фактичне спільне подружнє життя припинилося.

Ухвалюючи оскаржуване рішення 16.12.2016 року та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що подальше збереження шлюбу між сторонами неможливе, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує можливість примирення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303, ч.ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відповідність рішення суду першої інстанції вимогам ст. 213 ЦПК України.

Так, відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України визначено основний принцип перебування чоловіка і жінки у шлюбі добровільність.

Частиною 1 статті встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Передбачена даним Кодексом умова існування шлюбу відповідає вимогам ч. 1 ст. 51 Конституції України.

Згідно ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як розяснив Пленум ВСУ у п.10 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Статтею 111 СК України також передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 5 ст. 191 ЦПК України встановлено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Судом встановлено, що за час розгляду справи сторонами не вжито взаємних заходів щодо примирення з метою збереження шлюбу.

Натомість, як встановив в судовому засіданні суд першої інстанції, ОСОБА_2 пояснила, що шлюб з відповідачем суперечить її волі і в силу відносин, що склалися, наполягала на розірванні шлюбу.

З приводу доводів апелянта, щодо неповноти з»ясованих судом обставин в силу наявності у позивача психічного захворювання, яке можливо, впливає на її рішення щодо розірвання шлюбу, колегія суддів зазначає наступне.

На час розгляду справи, в матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач у встановленому законом порядку визнана обмежено дієздатною чи недієздатною. При чому ця обставина, стосувалася б реалізації нею особистих майнових чи немайнових прав у встановленому порядку.

Посилання апелянта на копію Довідки № 241 (а.с. 38), колегія вважає неналежним, оскільки сама по собі її наявність не вказує на факт встановленої недієздатності позивача та не нівелює її право на подання позову про розірвання шлюбу.

Виходячи із зазначеного та встановивши при цьому, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечило б інтересам позивача, враховуючи, що вона наполягала на розірванні шлюбу і ці обставини мають істотне значення, протягом періоду розгляду справи примирення між сторонами не відбулося, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 16 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

ОСОБА_4