Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1208/17 Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.
Є.У.№ 336/6900/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С., Кримської О.М.

При секретарі: Зубковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до голови правління обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Лелека 8» ОСОБА_3 про визнання бездіяльності неправомірною,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 в порядку ст.ст.1,20 Закону України «Про звернення громадян», ст. 5 Закону України «Про інформацію» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначав, що як член обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Лелека 8» у жовтні 2016 року він звернувся до голови правління ОСББ із заявою про надання йому для ознайомлення низки документів, що стосуються створення та діяльності ОСББ. Посилаючись на те, що до теперішнього часу відповідь на своє звернення він не отримав, просив суд визнати бездіяльність відповідача неправомірною та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2017 року позов задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність голови правління ОСББ «Лелека 8» ОСОБА_3 щодо неповідомлення у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк ОСОБА_4 про наслідки розгляду його звернень від 03.10.2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 551, 20 грн. компенсації судового збору.

У відшкодуванні судових витрат за надання правової допомоги позивачеві відмолено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який просить скасувати судове рішення в частині відмови у відшкодуванні йому судових витрат за правову допомогу і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача 1000 грн. компенсації.

Відповідач рішення суду не оскаржував. В письмових запереченнях проти позову зазначав, що виконує обовязки голови правління ОСББ на громадських засадах безоплатно, з поважних причин не мав можливості своєчасно надати відповідь на запити позивача, а також не мав можливості за власні кошти виготовити копії запитуваних документів. При ухваленні рішення просив врахувати те, що він являється батьком багатодітної сімї, на підтвердження чого надав відповідні документи.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи позивач і його представник не зявилися, причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів визнала причини неявки сторін у засідання суду неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, а оскільки позивач оскаржує рішення суду тільки в частині відмови у компенсації витрат на правову допомогу, у відповідності до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», рішення суду переглядається лише в частині про відмову у стягненні витрат на правову допомогу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 у листопаді 2016 року звернувся до суду з позовом до голови правління ОСМД «Лелека 8» ОСОБА_3 про визнання бездіяльності неправомірною.

12 грудня 2016 року позивач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_5, який здійснював представництво його інтересів у судовому засідання 24 січня 2017 року, яке тривало 30 хвилин.

За договором про надання правової допомоги ОСОБА_2 сплатив своєму представнику адвокату ОСОБА_5 1 000 грн. , що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2 від 23.01.1017 р. (а.с.26).

Відповідно до розрахунку від 24.12.2017 за договором про надання правової допомоги, укладеним з ОСОБА_2, адвокатом були надані послуги із складання позовної заяви 500грн., представництво в суді 500 грн. (а.с.27).

Відмовляючи ОСОБА_2 у відшкодуванні витрат із надання правової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем розрахунок витрат на правову допомогу являється неналежним доказом, оскільки складений представником позивача, який заінтересований в результатах розгляду справи. Крім того, позовна заява була подана до суду у листопаді 2016 року до укладання договору з адвокатом, а тому підстав для стягнення з відповідача витрат за складання позовної заяви не має.

Проте в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до положень ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір таких витрат встановлений законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (в редакції Закону на час вирішення спору у суді) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 р. №1801-УШ розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1600 грн.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У частині 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. ч. 2, 3 ст. 88 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, позовна заява надійшла до суду 15 листопада 2016 року, договір про надання правової між позивачем і адвокатом ОСОБА_5 був укладений 12 грудня 2016 року (а.с.1,24).

Належних і допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що позовна заява була складена саме адвокатом ОСОБА_5 матеріали справи не містять.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 500 грн. за складання позовної заяви.

Разом з тим, як вбачається із журналу судового засідання від 24 січня 2017 року, яке тривало з 9 год. 43 хв. 22 сек. до 10 год. 20 хв., із яких суд з 9 год. 57 хв. до 10 год. 13 хв. знаходився у нарадчій кімнаті, в ньому приймав участь як позивач ОСОБА_2, так і його представник адвокат ОСОБА_5 В ході судового розгляду представник позивача участі у дослідженні обставин справи не приймав, його промова в дебатах тривала з 9 год. 55 хв. 34 сек. до 9 год.57 хв.14 сек. тобто 1 хв. 40 сек. (а.с.29-30).

З урахуванням фактичних обставин справи, її складності, часу безпосередньої участі адвоката ОСОБА_5 у судовому засіданні і його промови у дебатах, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 50 грн. компенсації судових витрат за надання правової допомоги у суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося і судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Керуючись ст.ст.307,309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2017 року в частині відмови у відшкодуванні судових витрат із надання правової допомоги скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 50 грн. (пятдесят гривень) в рахунок компенсації судових витрат із надання правової допомоги.

У відшкодуванні іншої частини понесених позивачем судових витрат із надання правової допомоги відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: