Провадження № 2/742/483/17
Єдиний унікальний № 742/645/17
21 березня 2017 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого - судді Зарічної Л.А.,
при секретарі: Геєць О.О.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Прилуках цивільну справу за позовам ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди,
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, зважаючи на неналежне виконання грошового зобовязання.
Відповідач повторно в судове засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, у звязку з чим, суд відповідно до вимог ст.224 ЦПК України вважає за можливе постановити по справі заочне рішення.
Вислухавши пояснення, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав:
Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму у строк та в порядку, що встановлені договором, що передбачено вимогами ст.ст.1046,1049 ЦК України.
Крім того, відповідно до вимог ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України).
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу.
Однак у зазначений в розписках час , відповідач визначеного розміру коштів не повернув, як не повернув їх і до моменту розгляду справи у суді, а тому позивач має законне право на стягнення всієї суми позики у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання в судовому порядку, оскільки не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання відповідно до вимог цивільного законодавства.
Стаття 60 ЦПК України покладає обовязок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до вимог ст.59 ч.1 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Стаття 208 ЦК України вказує, що правочин фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян має вчинятися у письмовій формі.
Таким чином суд вважає, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами факт повернення грошей за договорами позики від 06 січня та 30 січня 2017 року, а тому вимоги позивача в цій частині є правомірними та такими, що підлягають до задоволення.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Разом з тим, положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Так, у відповідності до роз'яснень, які містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.
Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються Книгою п'ятою «Зобов'язальне право» ЦК України, зокрема главою 71 розділу IIІ даної Книги, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено.
Не передбачено відшкодування моральної шкоди і договорами позики, укладеними між сторонами.
Отже правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди за невиконання умов договорів позики, укладених між сторонами, відсутні.
Суд вважає, що позивачем невірно здійснено розрахунок заборгованої суми, але не має права вийти за межі позовних вимог та вважає за необхідне стягнути саме той розмір заборгованості по договору позики, який ним визначений у своїй позовній заяві .
Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а зважаючи на часткове задоволення таких вимог - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, як передбачає ст.88 ЦПК України.
Як вбачається із наданих та досліджених в судовому засіданні документів, позивачем до справи додано лише оригінал квитанції про сплату судового збору. Що стосується інших витрат, то позивачем такі не надані, а відтак суд не знаходить підстав для стягнення їх в судовому порядку.
Таким чином на користь позивача має бути стягнуто 736 грн.80 коп. понесених судових витрат.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 610,625,1046-1050 ЦК України, ст.ст. 88,213-218 ЦПК України, суд -
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який постановив його, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області в загальному порядку на протязі десяти днів.
В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене сторонами до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів.

Суддя