Єдиний унікальний номер 234/8811/14-ц Номер провадження 22-ц/775/396/2017
Головуючий в I інстанції Лутай А.М. Єдиний унікальний номер 234/8811/14-ц
суддя доповідач Новосядла В.М. Номер провадження 22-ц/775/396/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Новосядлої В.М.,

суддів: Новосьолової Г.Г., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Біленьківської селищної ради, виконавчого комітету Краматорської міської ради про виділ в натурі, визначення меж та встановлення порядку користування земельною ділянкою; визнання недійсними, незаконними та скасування: рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради про оформлення права приватної власності, технічного паспорту, Свідоцтва про право власності та Витягу про державну реєстрацію права на житловий будинок, технічної документації із землеустрою, державної реєстрації земельної ділянки, рішення Біленьківської селищної ради про затвердження технічної документації із землеустрою, Свідоцтва про право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24 січня 2017 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Біленьківської селищної ради, виконавчого комітету Краматорської міської ради про виділ в натурі, визначення меж та встановлення порядку користування земельною ділянкою; визнання недійсними, незаконними та скасування: рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради про оформлення права приватної власності, технічного паспорту, Свідоцтва про право власності та Витягу про державну реєстрацію права на житловий будинок, технічної документації із землеустрою, державної реєстрації земельної ділянки, рішення Біленьківської селищної ради про затвердження технічної документації із землеустрою, Свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Не погодившись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги з таких підстав:

- поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що він є власником і землекористувачем загальної земельної ділянки за адресою м. Краматорськ, вул. Брянська, 36, що підтверджується Актом Біленьківської селищної ради від 7 липня 2006 року (т. 1 а.с. 16), Протоколом засідання комісії Біленьківської селищної ради (т. 1 а.с. 17), Актом Біленьківської селищної ради від 22 червня 2012 року (т. 1 а.с. 68), Актом комісії Біленьківської селищної ради від 14 грудня 2006 року (т. 1 а.с. 102), Актом Біленьківської селищної ради від 4 квітня 2014 року (т. 2 а.с. 95-96), рішенням Біленьківської селищної ради від 10 серпня 2012 року (т. 2 а.с. 218),

- судом першої інстанції не були взяті до уваги правоустановчі документи на будинки: договір купівлі-продажу на ОСОБА_3 від 14 жовтня 1994 року та договір дарування на позивача від 23 жовтня 2003 року, згідно із якими домоволодіння розташоване на загальній земельній ділянці площею 804 кв.м., яка по теперішній час знаходиться у спільному користуванні, а тому отримання відповідачкою в подальшому технічної документації на земельну ділянку, на думку позивача, є незаконною,

- судом першої інстанції необгрунтовано було відмовлено у визнанні недійсним Свідоцтва про право власності на ім'я відповідачки ОСОБА_3

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції сторони не з*явились, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи.

Від сторін надійшли заяви з проханням розглянути справу у їх відсудність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Сторони по справі є сусідами по житловим будинкам.

Позивачу на підставі Договору дарування, посвідченого Першою краматорською державною нотарільною конторою 23 жовтня 2003 року за реєстровим номером 1-9409, належить на праві власності ? частина домоволодіння, яка складається із житлового будинку «Б,б,п/д,м/с», загальною площею 122,8 кв.м, жилою площею 50,2 кв.м, та 1/2 частка дворових будівель, розташованих у м. Краматорську по АДРЕСА_1.

Згідно із пунктом 1 цього договору подарований житловий будинок розташований на земельній ділянці Краматорської міської ради.

Розмір земельної ділянки у правоустановчому документі не зазначенний.

Відповідачці ОСОБА_6 належить право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків, загальною площею 98,2 кв.м, в тому числі жилою 55,2 кв.м, і дворовими будівлями та спорудами - сараю Е, гаражу В, підвалу п/д, 1/2 забору, замощення ІІ у АДРЕСА_2.

Правоустановчим документом на житлові будинки відповідачки є Договір купівлі-продажу, посвідчений Першою краматорською державною нотаріальною конторою 14 жовтян 1994 року за реєстровим номером 1-4486.

Статус земельної ділянки та її розмір договором купівлі-продажу не визначений.

Таким чином, право власності на житлові будинки сторони отримали за цивільно-правовими угодами.

В подальшому, на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 квітня 2011 року, домоволодіння було розділено в натурі між власниками.

Під час розгляду справи про виділ в натурі 1/2 чатки домоволодіння питання щодо користування земельною ділянкою не вирішувалось.

15 червня 2011 року рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради за №635 виділеному нерухомому майну ОСОБА_1 було присвоєно поштовий номер: АДРЕСА_3

17 серпня 2011 року за заявою відповідачки ОСОБА_3 рішенням Краматорської міської ради № 726 було видано Свідоцтво про право власності на жилий будинок з надвірними побудовами та спорудами у АДРЕСА_2 на підставі пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України N 7/5 від 07 лютого 2002 року в редакції яка діяла на той час, згідно із яким передбачалось оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам у разі виділення окремого об'єкта нерухомого майна зі складу об'єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше об'єктів (будинків, будівель або споруд), окрім випадків, коли такі об'єкти є приналежністю головної речі, складовою частиною речі або утворюють з іншими об'єктами складну річ.

Між сторонами існує спір щодо користування земельними ділянками, на яких розташовані їх будинки, які вони отримали за цивільно-правовивими угодами.

При вирішення питання про право власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою необхідно застосовувати законодавство, яке діяло на час переходу до сторін права власності на житловий будинок.

До позивача право власності на 1/2 частину домоволодіння перейшло 23 жовтня 2003 року.

Згідно із пунктом 1 договору дарування домоволодіння розташоване на земельній ділянці Краматорської міської ради.

До відповідачки право власності на частину домоволодіння перейшло 14 жовтня 1994 року. Статус земельної дялілянки і її розмір договором купівлі-продажу не визначений.

При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження (Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (з наступними змінами та доповненнями) №7 від 16 квітня 2004 року).

За частиною 2 статті 30 ЗК України при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу (частина 4 статті 30 ЗК України).

Цим же пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (з наступними змінами та доповненнями) № 7 від 16 квітня 2004 року роз*яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними після 31 грудня 2001 року право користування земельною ділянкою переходить на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем.

Таким чином, право користування земельною ділянкою позивача регулюється статтею 120 Земельного Кодексу в редакції після 31 грудня 2001 року, а для відповідачки статтею 30 Земельного Кодексу України в редакції, яка діяла до 1 січня 2002 року.

При зверненні позивача до суду з цим позовом ним не було надано жодного документу на підтвердження обставин на якій правовій основі вказана земельна ділянка і в якому розмірі знаходилась у користуванні попереднього власника і перейшла до позивача після придбання нерумості.

Встановлення цього факту має правове значення, оскільки особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, користується відповідною частиною земельної ділянки на тих самих умовах, на яких нею користувався попередній власник, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

На відміну від норми статті 30 ЗК України (1990 року), якою в імперативній формі передбачався автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частини 1 статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору дарування частини жилого будинку - 23 жовтня 2003 року) визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташована будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, згідно частини 1 статті 124 ЗК України, здійснювалась на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування не виносилось рішення стосовно позивача про укладення договору оренди земельної ділянки згідно із положеннями статті 124 ЗК України.

Доказів того, що після виділу в натурі своєї частки домоволодіння на підставі рішення Краматорського міського суду у квітні 2011 року відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування приймалось рішення щодо земельної ділянки, на якій знаходиться будинок позивача надано не було.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив:

*виділити йому в натурі частку земельної ділянки, яка входить до складу будинку АДРЕСА_3, у розмірі згідно Договору дарування від 23.10.2003 року та рішення Краматорського міського суду від 13.04.2011 року, із земельної ділянки, яка знаходиться в спільній частковій власності, загальною площею 0,0804га;

*встановити межу між земельними ділянками, які входять до складу будинків АДРЕСА_3, згідно Договору дарування ОСОБА_1 і Договору купівлі-продажу ОСОБА_3 та визначити порядок користування земельними ділянками за варіантом №1 Висновку судового експерта від 16.04.2015 року;

*визнати недійсними:

- технічний паспорт ОСОБА_3 від 30.05.2011 року,

- Свідоцтво про право власності на нерухоме майно ОСОБА_3 по АДРЕСА_2, в цілій частці від 29.08.2011 року,

- реєстрацію даного свідоцтва в КП БТІ 29.09.2011 року,

- технічну документацію на земельну ділянку ОСОБА_3 по АДРЕСА_2, розміром 0,0435га, від 10.03.2015 року, яка не входить до складу будинку №36А за законом,

- реєстрацію технічної документації в Держкомземі 30.03.2015 року,

- затвердження технічної документації на сесії Біленьківської селищної ради 07.05.2015 року,

- видачу ОСОБА_3 Свідоцтва про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2, у розмірі 0,0435га, що не входить за законом до складу будинку по АДРЕСА_2, від 04.06.2015 року;

*визнати незаконними та скасувати:

- п.1.2 Рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради від 17.08.2011 року №726 в частині, що стосується ОСОБА_3,

- Свідоцтво про право власності на нерухоме майно ОСОБА_3 по АДРЕСА_2, в цілій частці від 29.08.2011 року за №706828,

- Свідоцтво про державну реєстрацію прав в цілій частці від 29.09.2011 року за №634204,

- технічний паспорт ОСОБА_3 по АДРЕСА_2, в цілій частці від 30.05.2011 року на земельну ділянку розміром 453 кв.м,

- технічну документацію на земельну ділянку по АДРЕСА_2, у розмірі 0,0435га від 10.03.2015 року,

- реєстрацію цієї технічної документації в Державному земельному кадастрі від 30.03.2015 року,

- рішення Біленьківської селищної ради від 07.05.2015 року за №47/VІ-5,

- Свідоцтво про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2, у розмірі 0,0435га в цілій частці.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо незаконності оформлення відповідачкою ОСОБА_3 права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_2, а саме: визнання недійсними та скасування: свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_3, реєстрацію даного свідоцтва в комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації 29 вересня 2011 року, технічного паспорту від 30 травня 2011 року, пункту 1.2 рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради від 17 серпня 2011 року за №726, суд першої інстанції правильно виходив із вимог частини 3 статті 364 ЦК України, згідно із якою у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке діяло на той час.

Що стосується посилання позивача на неправомірне виготовлення відповідачці технічного паспорту на її житловий будинок в якому, на думку позивача, неправильно зазначений розмір земельної ділянки 453 кв.м., то суд першої інстанції при вирішенні цього питання правильно керувався Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127, відповідно до якої технічний паспорт складається на підставі матеріалів технічної інвентаризації, яка проводиться з метою визначення фактичної площі та об'єму (щодо проектних) збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд, обстеження та оцінки технічного стану наявних об'єктів; установлення вартості об'єктів.

Розмір земельної ділянки у технічному паспорті був вказаний з точки зору розташованих на ній об'єктів нерухомості.

Позовні вимоги ОСОБА_5 про незаконне набуття відповідачкою ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку судом першої інстанції були визнані необґрунтованими і у задоволенні цих позовних вимог було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції правильно керувався статтями 116 і 118 ЗК України та нормами спеціальних Законів України: «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та або їх обтяжень», «Про Державний земельний кадастр» , «Про землеустрій».

Відповідачка скористалась своїм правом приватизації земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні і подала заяву до відповідного органу виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного Кодексу.

Документи, визначені у статті 118 ЗК України, були розроблені на підставі укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою (ст. 22 Закону України «Про землеустрій»).

Технічна документація відповідачки була виготовлена за її замовленням товариством з обмеженою відповідальністю «Земексперт».

Внесення відомостей щодо земельної ділянки до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором (ст. 26 цього Закону).

30 березня 2015 розробником документації були внесені відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку комунальної власності розміром 0,0435 га (кадастровий номер НОМЕР_1), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Біленьківської селищної ради №47/VІ-5 від 07 травня 2015 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_3 по АДРЕСА_2, площею 0,0435 га та передано безоплатно у власність дану земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_3

04 червня 2015 року реєстраційною службою Краматорського міського управління юстиції Донецької області було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2, смт. Біленьке у м.Краматорську.

Площа земельної ділянки ОСОБА_3 була визначена за її фактичним користуванням.

Таким чином, із встановлених судом першої інстанції фактів і наведених норм права вбачається, що питання виготовлення технічної документації на землю і реєстрації земельної ділянки відноситься до компетенції спеціальних органів, які не були притягнуті до участі у справі, а не відповідачки ОСОБА_3,

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення межі, виділу в натурі частки земельної ділянки та визначення порядку користування земельними ділянками, то суд першої інстанції правильно виходив із норм права, які регулюють вказані правовідносини, а саме:

Згідно із статтею 1 Закону України «Про землеустрій» межування земель - комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка.

За частиною 1 статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

При зверненні до суду з цим позовом ОСОБА_1 не було надано жодного документу на підтвердження того на якій правовій основі вказана земельна ділянка і в якому розмірі знаходилась у користуванні попереднього власника, яка межує з земельною ділянкою відповідачки ОСОБА_3 і яка придбала житловий будинок раніше від нього та до неї у відповідності із статтею 30 ЗК України перейшло право користування земельною ділянкою.

Під час розгляду справи позивачем ОСОБА_1 не було доведено те, що на час придбання відповідачкою права власності на домоволодіння існував інший порядок користування спірною земельною ділянкою.

У відповідності до вимог частини 1 статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно вимог статтей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_1 не довів своє право користування земельною ділянкою і її розмір.

Рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування або зміни рішення суду не встановлено.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308,315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: