Справа №173/422/17
Провадження №2-зз/173/1/2017
У Х В А Л А

іменем України

23 березня 2017 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду заяву ОСОБА_1 про скасування арешту,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області із заявою про скасування арешту, накладеного на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.

В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримала. Суду пояснила, що її мати, ОСОБА_2 була єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. Після її смерті, під час оформлення спадкових прав, зясувалося, що на квартиру було накладено арешт. ОСОБА_3 був чоловіком ОСОБА_4, проте це не його квартира, про що він написав відповідну заяву. Про існування будь-яких рішень суду він нічого не знає.

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса після смерті ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину та було встановлено, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна зареєстрована заборона на спадкове майно.

Судом встановлено, що ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2003 року було вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2. 4 листопада 2004 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 17790 грн. 12 коп. Питання про скасування заходів забезпечення позову судом не вирішувалось.

Судом встановлено, що згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 17 березня 2017 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20 квітня 2001 року. Отже, на момент винесення ухвали про забезпечення позову та ухвалення рішення про стягнення боргу, ОСОБА_3 не був та не є власником вищевказаної квартири, що він також підтвердив відповідною заявою від 23 січня 2016 року.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що на сьогоднішній день відсутні правові підстави для арешту вищевказаного нерухомого майна, а тому вжиті заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Керуючись ст. 154 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про скасування арешту задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, а саме арешт квартири за адресою: АДРЕСА_1, вжитих на підставі ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпроптеровської області від 26 червня 2003 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу (реєстраційний номер обтяження № 4866180).

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя О.Ю. Шевченко