Справа № 464/6605/16 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/1121/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Левика Я.А.,

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 міської ради, Департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради про визнання права оренди земельних ділянок та поновлення договорів оренди,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 листопада 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право оренди земельної ділянки, кадастровий № :04:002:0062, загальною площею 0,0669 га, у т.ч. інші - 0,0669 га, що знаходиться у м. Львові на вул. Пирогівка, 8-а, для ведення городництва, та поновити договір оренди землі від 16 червня 2009 року, зареєстрований у ОСОБА_3 міській раді 16 червня 2009 року за №С-1508, про що у книзі записів про реєстрацію договорів оренди землі С-3 вчинено запис, та у ОСОБА_3 міському відділі ОСОБА_3 регіональної філії центру ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 23 листопада 2009 року за №04:09:470:00063 кн.04-6, строком на п'ять років, а саме до 27 грудня 2017 року, на умовах, передбачених цим договором.

Визнано за ОСОБА_6 право оренди земельної ділянки, кадастровий № :04:002:0060, загальною площею 0,0621 га, у т.ч. під забудовою 0,0004 га, інше 0,0617 га, що знаходиться у м. Львові на вул. Пирогівка, 8-а, для ведення городництва, та поновити договір оренди землі від 16 червня 2009 року, зареєстрований у ОСОБА_3 міській раді 16 червня 2009 року за №С-1511, про що у книзі записів про реєстрацію договорів оренди землі С-3 вчинено запис, та у ОСОБА_3 міському відділі ОСОБА_3 регіональної філії центру ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 23 листопада 2009 року за №04:09:470:00062 кн.04-6, строком на п'ять років, а саме до 27 грудня 2017 року, на умовах, передбачених цим договором.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, оскільки суд неповно та неправильно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно дослідив та оцінив докази у справі, порушив норми процесуального та матеріального права. Апелянт вказує, що спірна земельна ділянка, що знаходиться на вул. Пирогівка, 8-а у м. Львові перебуває у комунальній власності, а тому субєктом права власності щодо неї є територіальна громада м. Львова. Апелянт вважає, що законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, що здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин є ухвалення рішення сесією ради. Апелянт зазначає, що відповідно до норм чинного земельного законодавства України земельна ділянка призначена для ведення городництва відноситься за категорією до земель сільськогосподарського призначення, однак генеральним планом міста Львова, затвердженим ухвалою ОСОБА_3 міської ради від 30.09.2010 року №3924 в межах м. Львова земель сільськогосподарського призначення не передбачено, а вказана позивачем земельна ділянка, яка знаходиться на вул. Пирогівка, 8-а, відповідно до генерального плану м. Львова знаходиться в межах території малоповерхової житлової забудови. Таким чином, це унеможливлює розгляд питання про продовження договору оренди на попередніх умовах, оскільки змінено цільове призначення земельної ділянки щодо категорії земель. Також апелянт посилається на ухвалу ОСОБА_3 міської ради №3116 від 20.03.2014 року «Про затвердження переліку земельних ділянок, призначених для продажу у власність або для права оренди на земельних торгах (аукціоні)», та вказує, що у даний перелік входить земельна ділянка на вул. Пирогівка, 8а у м. Львові та вона є частиною земельної ділянки виставленої на аукціон. Дана ухвала міської ради є чинною і не оскаржувалася ні позивачем по справі, ні іншими, а тому поновлення договору від 16.06.2009 року без скасування чи внесення змін до ухвали №3116 від 20.03.2014 року є порушенням ст. 144 Конституції України. Окрім того апелянт вказує, що позивачем не було дотримано вимог, які викладені в ст. 33 Закону України «Про оренду землі» щодо повідомлення орендодавця про укладення договору оренди землі на новий строк.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 листопада 2016 року та судові витрати покласти на позивачів.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що 16 червня 2009 року на підставі ухвали ОСОБА_3 міської ради від 7 червня 2007 року № 899 «Про затвердження Положення про організацію, проведення та оформлення купівлі-продажу у власність або надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення у м. Львові» та ухвали ОСОБА_3 міської ради від 27 грудня 2007 року № 1459 «Про передачу ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 земельних ділянок на вул. Пирогівка, 8а у м. Львові» ОСОБА_8 та ОСОБА_3 міська рада уклали договір оренди земельної ділянки у м. Львові по вул. Пирогівка, 8а, яка належить територіальній громаді. За умовами цього договору позивач прийняла у строкове платне користування земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення городництва строком на пять років (до 27 грудня 2012 року).

Як встановлено судом, що 16 червня 2009 року між сторонами було укладено договори оренди на вищезазначені земельні ділянки . (а.с.20-29,31-40)

За умовами цього договору позивач прийняла у строкове платне користування земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення городництва строком на пять років (до 27 грудня 2012 року) відповідно до п.8 договору.

Позивачі після закінчення договору оренди спірної земельної ділянки до теперішнього часу безперервно з початку договору оренди користуються земельними ділянками та оплачують оренду плату тобто виконують умови договору.

Матеріалами справи стверджується, що позивачі неодноразово зверталася до відповідачів із заявами про продовження терміну оренди земельної ділянки.

Згідно матеріалів справи, 5 вересня 2012 року позивачі звернулися до відповідача ОСОБА_3 міської ради, яка є орендодавцем за вказаним договором, в межах строку, передбачено п.8 договору, про поновлення строку дії договору, що підтверджується реєстраційною карткою Центру обслуговування мешканців ОСОБА_3 міської ради та листом ОСОБА_3 міської ради від 26 жовтня 2012 року. У відповіді повідомлено про подання неповного переліку документів та зобов'язано позивача надати додаткові документи для продовження строку оренди земельної ділянки згідно п.п. 4.3, 4.4 додатку № 8 Рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 28 травня 2010 року № 613 "Про затвердження стандартів адміністративних послуг, які надаються управлінням природних ресурсів та регулювання земельних відносин". Зокрема було зобов'язано надати план земельної ділянки масштабу 1:500 із зазначеними межами, виконаний ліцензійною спеціалізованою землевпорядною організацією, з вказівкою площі, нанесеними червоними лініями, погоджений з управлінням архітектури департаменту містобудування; кадастровий план земельної ділянки, у тому числі в електронному векторному вигляді (обмінний файл in 4), з зазначенням загальної площі земельної ділянки, нанесеними червоними лініями, експлікацією земель; висновок управління архітектури департаменту містобудування про наявність містобудівних обмежень щодо користування земельною ділянкою.

5 листопада 2012 року позивач звернулася до Управління архітектури Департаменту містобудування із заявою про надання висновку про наявність містобудівних обмежень щодо користування земельною ділянкою та надали технічну документацію із попереднім висновком даного управління про наявність містобудівних обмежень, однак у місячний строк даний висновок не був наданий, а також не отримано відповідь щодо поновлення або припинення договору оренди землі.

14 березня 2013 року Управлінням архітектури Департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради надіслано лист, у якому з посиланням на ч.3 ст.24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" вказано на неможливість передачі земельної ділянки в зв'язку з відсутністю плану зонування або детального плану території. Згідно з листом Управління архітектури Департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради від 29 лютого 2012 року розроблення детального плану території по вул.Пирогівка у м.Львові відповідно до відкоригованого Генерального плану м.Львова є недоцільним.

Згідно із ст.19 Конституції України, передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У рішенні Конституційного Суду України в справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16 квітня 2009 року в справі № 1-9/2009 зазначено, що гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Передачу земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад (ст.122 ЗК України). У ч.1 ст.93 ЗК України визначається право оренди земельної ділянки - як засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, а ч.8 даної статті ЗК України передбачено, що пов'язані з орендою землі, питання регулюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Правовою підставою для укладення договору оренди і набуття права на оренду земельної ділянки, що знаходиться в державній чи комунальній власності, є рішення власника (орендодавця) в особі відповідних органів виконавчої влади або місцевого самоврядування.

Спеціальним законом, який діє у сфері оренди землі, є Закон України "Про оренду землі" від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV.

За змістом ст.6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Вимоги ст.33 Закону України "Про оренду землі" щодо поновлення договору оренди землі є обов'язковими для договірних сторін та носять категоричний характер, а відтак не можуть мати розширеного трактування.

В межах місячного строку розгляду повторного звернення про поновлення договору оренди землі, при наданні технічної документації та первинних містобудівних обмежень, відповідач не виконав приписи ст.33 Закону України "Про оренду землі", та не надала жодних зауважень чи заперечень щодо поновлення договору оренди.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд прийшов до вірного висновку, що позивач відповідно до положень ст.ст. 3, 6, 12-15, 20, 627 ЦК України, враховуючи вимоги Закону України «Про оренду землі», вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України шляхом визнання права на оренду земельної ділянки та визнання договору поновленим на умовах, передбачених договором.

Верховний суд України висловив зазначену правову позицію у постанові від 10 жовтня 2012 року, справа №6-110цс12., яка згідно зі статею 360-7 ЦПК України є обов»язковою для усіх судів України. Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частині першій статті 33 цього закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті).

Так, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди:

- із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право;

- у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору, на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права;

- укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати обєкт оренди для власних потреб.

Встановивши, у справі, яка переглядається, факт належного виконання орендарем умов договору оренди; дотримання ним строків та процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк; ненадіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови у поновленні договору на новий строк; укладення орендодавцем договору оренди з іншим орендодавцем на таких самих умовах, які запропоновані попереднім орендарем; продовження використання ним земельної ділянки після закінчення строку дії договору; суд на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі» дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк та порушення цього права у звязку з укладенням орендодавцем договору оренди з іншим орендарем.

Саме до такого розуміння цих норм зводяться правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 25 березня 2015 року справі № 6-219цс14, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для усіх судів України та вірно застосовано місцевим судом.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Ухвала набрала законної сили:14.03.2017р.

Суддя Струс Л.Б.

Дата оформлення копії:17.03.2017р.

Помічник судді Кузічев Т.В.