АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

02 березня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання права користування жилим приміщенням та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві про виселення,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року,

встановила:

у березні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, якому просив виселити ОСОБА_1 з вказаної квартири.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016 р. первісний позов було задоволено, а в задоволенні зустрічного - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний - задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 вказувала, що вона з вересня 1997 р. стала проживати в АДРЕСА_1 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 Оскільки вона була вселена в квартиру за згодою всіх мешканців, які на той час проживали в квартирі, утримує вказане жиле приміщення, однак відповідачі відмовляються зареєструвати її в даній квартирі, вона просила визнати за нею право користування вказаною квартирою.

ОСОБА_2 у червні 2016 р. звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив виселити ОСОБА_1 зі спірної квартири, посилаючись на те, що вона була вселена в квартиру як тимчасовий мешканець, інші мешканці квартири не надавали згоди на її постійне проживання в квартирі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016 р. первісний позов було задоволено, а в задоволенні зустрічного - відмовлено.

Задовольняючи основний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 вселилась до спірного жилого приміщення в якості члена сім'ї наймача, на даний час проживає в квартирі разом з сином - ОСОБА_4, здійснює поточний ремонт та оплачує комунальні послуги.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'їнаймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як видно з матеріалів справи, 13.09.1997 р. було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4

Позивачем не було надано доказів про те, що всі мешканці спірної квартири, які станом на вересень 1997 р. проживали в квартирі, зокрема - батьки ОСОБА_2 та його рідний брат ОСОБА_3 були членами її сім'ї, вели з нею спільне господарство та надавали письмову згоду на її вселення в квартиру як постійне місце проживання, яким чином між ними обумовлювався порядок користування жилим приміщенням.

В якості доказів про утримання спірної квартири ОСОБА_1 було надано: копію квитанції за лютий 2015 р., на якій не міститься даних її оплати (а/с 50), копії квитанцій про сплату за електроенергію, телекомунікаційні послуги, водопостачання - червень, липень, серпень 2015 р. (а/с 51-57). Дані копії квитанцій не можуть бути достатнім доказом про утримання ОСОБА_1 спірного жилого приміщення з 1997 р., а крім того, в квартирі проживає її син - ОСОБА_4, який досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що до 09.12.2015 р. була зареєстрована постійно за адресою: АДРЕСА_1, де проживають її батьки. З реєстраційного обліку вона була знята на підставі її заяви.

Також слід зауважити, що справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу розглядалась за місцем реєстрації ОСОБА_1 і рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31.10.2014 р. шлюбі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона здійснювала догляд за матір'ю свого колишнього чоловіка - ОСОБА_6 також не може бути достатнім доказом по справі, оскільки даних про те, що вона отримувала соціальну допомогу в зв'язку з цим чи була призначена піклувальником, матеріали справи не містять.

Таким чином, заявлені ОСОБА_1 вимоги про визнання за нею права користування спірним жилим приміщенням задоволенню не підлягають.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. На даний час в спірній квартирі зареєстровані - ОСОБА_4, ОСОБА_2, його рідний брат - ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_7

Разом з тим, зустрічна вимога про виселення ОСОБА_1 зі спірної квартири заявлена лише одним з її постійних мешканців - ОСОБА_2 Інші повнолітні особи, які зареєстровані в квартирі - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не заявляють таких вимог, участь у справі беруть в якості відповідачів. При цьому ОСОБА_4 заперечує проти виселення ОСОБА_1 з квартири.

За таких підстав, рішення суду підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні основного та зустрічного позовів.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016 р. скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання права користування жилим приміщенням та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві про виселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді

№ справи: 759/3423/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1614/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Петренко Н.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.