Справа № 523/6520/15-ц
Провадження №2/523/1559/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2017 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Середи І.В.,

при секретарі Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_2, про визнання договорів кредиту та договору іпотеки недійсними, стягнення коштів та моральної шкоди, а також зустрічний позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_1, про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову ПАТ «УкрСиббанк» вказував на те, що 09.08.2006 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі 80 000 доларів США, а вона зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 09.08.2021 року згідно з графіком погашення кредиту, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору, та сплачувати протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 11,80% річних. Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів, згідно з п.1.3.4. кредитного договору, відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. 30 грудня 2013 року та 27 березня 2014 року сторони, підтверджуючи свої зобов'язання за договором, уклали додаткову угоду №1 та додаткову угоду №2, якими досягли згоди, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме №1749-08 ПОУ Н, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку Банку, а саме №0; що за користування кредитними коштами понад встановлений Договором строк, Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної за користування кредитом; погашення нарахованих процентів за договором, відбуватиметься з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти; викладено графік погашення кредиту в новій редакції.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, тоді як відповідач ОСОБА_1 з лютого 2015 року не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту у встановлені договором строки та розмірі, також з червня 2014 року має заборгованість по нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір поруки б/н від 09.08.2006 року. 30.12.2013 року між сторонами за договором поруки було укладено Додаткову угоду №1, якою ОСОБА_2 надав згоду забезпечувати порукою змінене основне зобов'язання за Кредитним договором.

Станом на 14.04.2015 року заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить - 45 391,42 доларів США, з яких 40 884,75 дол.США - кредитна заборгованість, а 4506,67 дол.США - заборгованість по процентам. Сума заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит станом на 14.04.2015 року становить 13 657,13 грн., з яких 1205,66 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту та 12451,47 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

В свою чергу ОСОБА_1, заперечуючи проти вимог ПАТ «УкрСиббанк», звернулася з зустрічним позовом та просила визнати укладений між нею та банком договір про надання споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н (реєстраційний номер договору в системі обліку банку № 0) від 09.08.2006 року недійсним (нікчемним правочином) з моменту його укладення, визнати укладений договір про надання споживчого кредиту № 1749-08/01 ПОУ Н від 09.08.2006 року недійсним (нікчемним правочином) з моменту його укладення, визнати іпотечний договір від 05.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3, зареєстрований за реєстровим №6624 недійсним (нікчемним правочином) з моменту його укладення, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору про надання споживчого кредиту № 1749-08 ПОУ Н (реєстраційний номер договору в системі обліку банку № 0) від 09.08.2006 року шляхом стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» надмірно сплачених коштів в рамках договору про надання споживчого кредиту у розмірі 13 655,72 доларів США, яка підлягає поверненню відповідно до вимог чинного законодавства України, та стягнути суму понесеної моральної шкоди у розмірі 100 000 грн..

В обгрунтування зустрічних вимог відповідач вказувала на те, що кредитний договір зі всіма додатками та додатковими угодами за своїм змістом та текстом не відповідає діючому законодавству України, її інтересам, порушує споживчі права та законні інтереси, що полягає у наступному. Предметом кредитного договору можуть бути лише гроші - українська гривня. Договори споживчого кредитування в іноземній валюті за своєю юридичною природою не є кредитними договорами, а є класичним прикладом договорів позики, предметом яких можуть бути як грошові кошти, так і інші речі, визначені родовими ознаками. Отже, невідповідність договору споживчого кредиту вимогам закону в момент його укладення тягне за собою недійсність такого договору відповідно до статті 215 ЦК України. Посилаючись на норми ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою визначено, що надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, на ч. 1 статті 533 ЦК України, в якій визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане виключно у гривнях, ОСОБА_1 вважає, що має право звернутися до суду з позовом про визнання договору споживчого кредиту в іноземній валюті недійсним. Також ОСОБА_1 зазначено, що кредитний договір не містить жодних посилань на орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, що є суттєвим порушенням законодавства України, та як слідство - визнання кредитного договору недійсним. Банкне попередив, що його послуги, зважаючи на їх ціну (вартість), явно не задовольнятимуть її інтереси і вимоги, також не попередив і про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це очікувалось під час укладення договору. Кредитний договір взагалі не містить відповідальності з боку банку за невиконання або неналежне виконання умов кредитного договору, більше того, даний договір містить виключно пункти відповідальності тільки з боку позичальника.

Крім того, договір має істотний дисбаланс її прав, по відношенню до безмежних прав банку, фактично вона взагалі не має жодних прав. В той же час, банку сплачено 93 655,72 доларів США. Зазначена сума складається з 39 115,25 доларів США, що є сплатою кредиту, та 54 540,47 доларів США, що є сплатою відсотків. Посилаючись на висновок судової економічної експертизи вказувала на те, що відбулося подорожчання кредиту, що є суттєвим порушенням її прав як споживача.

Різниця між отриманою сумою кредиту та виплаченою складає 13 655,72 доларів США, підлягає поверненню шляхом стягнення з банку на її користь як наслідок недійсності кредитного договору. ОСОБА_1 вважає, що дії банку завдали їй значні моральні стражданні, душевні переживання та біль, у зв'язку з чим, вона вимушена просити суд стягнути на її користь моральну шкоду. Розмір моральної шкоди має компенсувати її внутрішні душевні страждання, тяжкість вимушених змін у її жипєвих стосунках (у зв'язку з тим, що вона не мала змоги нормальним чином вести домашнє господарство, сплачувати надмірно запозичені грошові кошти, придбати інше майно, тощо), час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану та складає 100 000 грн..

Відповідач ОСОБА_2 також звернувся з зустрічним позовом до банку та просив визнати припиненою з 01.01.2015 року поруку, яка встановлена договором поруки, укладеним 09.08.2006 року з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н (№ 0) від 09.08.2006 року. Свої вимоги ОСОБА_2 обгрунтовував тим, що порушення умов кредитного договору було допущено позичальником ОСОБА_1 в червні 2014 року. До суду кредитор ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з позовом про стягнення заборгованості лише 15.04.2015 року, тобто після спливу 6 (шести) місяців з моменту неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором. Умовами договору поруки не передбачено строк припинення поруки, тому посилаючись на частину 4 статті 559 ЦК України, просив позов задовольнити.

В судове засідання представник позивача, відповідач ОСОБА_1 та її представник не зявилися, в матеріалах справи є заяви про розгляд справи у відсутності представників та відповідача ОСОБА_1. Представник позивача позов банку підтримує. Представник відповідача ОСОБА_1 заперечував проти позову ПАТ «УкрСиббанк» та підтримав зустрічний позов.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник заперечували проти позову банку, підтримали зустрічні позови.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 09.08.2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (після перейменування ПАТ «УкрСиббанк»), який на вказаний час мав відповідну банківську ліцензію №75 від 24.12.2001 року, та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі 80 000 доларів США, а позичальник зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 09.08.2021 року згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 11,80% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої з обставин, передбачених договором.

Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

Погашення нарахованих процентів, згідно з п.1.3.4. кредитного договору, відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. 30 грудня 2013 року та 27 березня 2014 року сторони, підтверджуючи свої зобов'язання за договором, уклали додаткову угоду №1 та додаткову угоду №2, якими досягли згоди: що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме №1749-08 ПОУ Н, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку Банку, а саме №0; що за користування кредитними коштами понад встановлений Договором строк, Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної за користування кредитом; погашення нарахованих процентів за договором, відбуватиметься з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти; викладено Графік погашення кредиту в новій редакції.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір поруки б/н від 09.08.2006 року. 30.12.2013 року між сторонами за договором поруки було укладено Додаткову угоду №1, якою ОСОБА_2 надав згоду забезпечувати порукою змінене основне зобов'язання за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483.

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Відповідно до розяснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет).

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 10.02.2016 року у справі № 6-1680 цс15.

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до чч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Дана правова позиція також є в постанові Верховного Суду України в постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; банк надав відповідачці документи, які передували укладенню кредитного договору, «Графік погашення кредиту», які підписані відповідачкою, міститься інформація стосовно умов кредитування.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 10/08 від 10 серпня 2016 р. експертом встановлено, що відповідно до п.1.1 договору, Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 80000,00 дол. США, п.1.2 договору, строк кредитування 180 місяців. Розмір щомісячного ануїтетного платежу, відповідно до Додатку 1, складає 444,44 дол. США. Відповідно до п. 1.3.1, процентна ставка за користування кредитом складає 11,8 % річних. Відповідно до п.1.3.3, нарахування процентів здійснюється методом факт/360. Застосована відсоткова ставка у розмірі 12,51 % при нарахуванні процентів за користування кредитом не відповідає умовам договору споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н від 09.08.2006 р.. Використання методу нарахування відсотків факт/360 призвело до здорожчання суми відсотків на 977,72 дол. США. Експертом визначено суму абсолютного подорожчання кредиту в розмірі 71373,23 дол. США. Розмір реальної процентної ставки за кредитом по договору споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н від 09.08.2006 р. складає 12,51%, а не 11,8%.

Оцінивши усі докази в сукупності та враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що доводи відповідача ОСОБА_1 про наявність підстав для визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними не знайшли свого підтвердження. Більше того, суд звертає увагу на те, що вказані висновки експерта про подорожчання кредиту також не можуть бути підставою для визнання договору недійсним, а можуть лише вказувати на можливість перерахунку суми заборгованості.

Оскільки відповідно до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та з урахуванням наданих доказів, підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 немає, так як суду не було надано належних доказів щодо невідповідності нарахованої банком заборгованості.

Крім того, суд звертає увагу на те, що посилання відповідача на норми ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним, оскільки до виниклих правовідносин дана норма взагалі не застосовується, так як п.5 частини першої встановлено право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Судом встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, тоді як відповідач ОСОБА_1 з лютого 2015 року не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту у встановлені договором строки та розмірі, також з червня 2014 року має заборгованість по нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

Станом на 14.04.2015 року заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить - 45 391,42 доларів США, з яких 40 884,75 дол.США - кредитна заборгованість, а 4506,67 дол.США - заборгованість по процентам. Сума заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит станом на 14.04.2015 року становить - 13 657,13 грн., з яких 1205,66 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту та 12451,47 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Як видно із змісту договору поруки порука припиняється з припиненням усіх зобовязань позичальника по кредитному договору (п.3.2).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобовязань боржників за основними договорами не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Дана правова позиція була висловлена і в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15 та, від 10 вересня 2014 року у справі № 6-28цс14.

Враховуючи умови кредитного договору та договору поруки, черговість сплати платежів, та вказані норми, суд прийшов до висновку, що порука ОСОБА_2 припинила свою дію з 01.01.2015 року, оскільки позичальником було порушено зобовязання з 14.06.2014 року, а до суду ПАТ «УкрСиббанк» звернувся 27.04.2015 року.

Отже, вимога позивача ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 є незаконною, тому задоволенню не підлягає, а зустрічний позов ОСОБА_2 є цілком обгрунтованим та підлягає задоволенню з зазначених вище підстав.

Враховуючи встановлені судом обставини та вказані норми суд прийшов до висновку, що вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підлягають частковому задоволенню.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, сума кредиту, проценти за користування кредитом та пеня підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 3654 грн. .

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н від 09.08.2006 р. в розмірі 45391,42 доларів США, з яких 40884,75 дол.США кредитна заборгованість, 4506,67 дол.США- заборгованість по процентам, а також заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 13657,13 грн., з яких 1205,66 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 12451,47 грн. пеня за прострочення сплати процентів, а також стягнути судовий збір у розмірі 3654 грн. .

В іншій частині вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відмовити.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_2, про визнання договорів кредиту та договору іпотеки недійсними, стягнення коштів та моральної шкоди.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати припиненою з 01.01.2015 року поруку, яка встановлена договором поруки від 09.08.2006 року, укладеним між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н від 09.08.2006 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області, через Суворовський районний суд міста ОСОБА_3, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: