У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання договору оренди приміщення та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила розірвати договір оренди приміщення від 01 квітня 2014 року, укладений між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») в особі директора Южного ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» звільнити нежиле приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача витрати на сплату судового збору в сумі 558 грн 20 коп.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_5 - ОСОБА_4, який підтримав вимоги позову та посилався на те, що 01 квітня 2014 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір оренди приміщення, згідно вимог якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове володіння та користування нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на строк до 28 лютого 2017 року. Відповідно до п.2.2. вказаного договору орендна плата підлягала сплаті до 25 числа кожного поточного місяця із розрахунку 85 гривень за 1 кв. м, всього 5 244 грн 50 коп., з умовою, що вказаний розмір орендної плати може бути переглянутий та змінений за згодою сторін, але не частіше одного разу на рік, про що укладається додаткова угода до договору. Крім того, пунктом 2.3. договору встановлено, що витрати орендодавця за спожиті орендарем комунальні послуги входять до складу орендної плати та окремо орендарем не сплачуються. У зв'язку із істотним підвищенням цін на комунальні послуги порівняно із тими, які існували на момент укладання договору, позивач звернувся до відповідача з вимогою про внесення змін до договору, однак останній проігнорував пропозицію, тому він вимушений звернутися до суду.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди приміщення від 01 квітня 2014 року, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі директора Южного ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» звільнити нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 року змінено резолютивну частину заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року та викладно її в наступній редакції: «Розірвати договір оренди приміщення від 01 квітня 2014 року, укладений між ОСОБА_5, правонаступником якої є ОСОБА_4, та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі директора Южного ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6.».

В решті рішення суду першої інстанції залишене без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, з якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли де передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 квітня 2014 року між ОСОБА_5 (орендодавцем) та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі директора Южного ГРУ ОСОБА_6 (орендатором) був укладений договір оренди приміщення.

Згідно зазначеного договору, орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове володіння та користування нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Договір укладено строком до 28 лютого 2017 року.

Відповідно до п.2.2. договору орендна плата підлягає сплаті до 25 числа кожного поточного місяця із розрахунку 85 грн за 1 кв. м, всього 5 244 грн 50 коп., з умовою, що вказаний розмір орендної плати може бути переглянутий та змінений за згодою сторін, але не частіше одного разу на рік, про що укладається додаткова угода до договору.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що витрати орендодавця за спожиті орендарем комунальні послуги входять до складу орендної плати та окремо орендарем не сплачуються.

За договором дарування від 08 грудня 2015 року ОСОБА_4 став власником крамниці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого у незміненій частині погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що виконання договору оренди на передбачених ним умовах порушує співвідношення майнових інтересів та позбавляє позивача прибутку, на який він розраховував при укладанні даного договору, оскільки змінилися істотні обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно зауважив, що суд першої інстанції в резолютивній частині рішення не зазначив, що правонаступником ОСОБА_5 є ОСОБА_4, який є позивачем у справі.

Суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні, обґрунтовані й справедливі рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не надано суду належних доказів направлення та відповідно отримання відповідачем пропозиції щодо приведення спірного договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, та про те, що листи і звернення позивача направлялись неналежній особі, спростовуються матеріалами справи, були предметом дослідження апеляційного суду та не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.В. Маляренко

О.М.Ситнік