У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2 банк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2 банк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено.

Звернуто стягнення на будинок житловий з надвірними будівлями, реєстраційний номер: 8210361, загальною площею 96,3 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., який відповідно до витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 15 листопада 2007 року №16673108, виданого Комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» складається з: деревяного житлового будинку літ.АІ, цегляного сараю літ.Б, деревяного сараю літ.В, цегляного погребу літ.Г, деревяного сараю літ.Д, деревяної вбиральні літ.Ж, огорожі зі штахетнику літ.№1 та огорожі з мет.сітки літ.№2., знаходиться за адресою: Рівненська область Рівненський район с.Грабів, пров.Франка, буд.5 та належить ОСОБА_1, що є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки №5879702 від 28 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 4339, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного вище майна задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором №5875577 від 28 листопада 2007 року, яка станом на 11 березня 2015 року (включно) склала 45 430,68 доларів США та 191 927,99 гривень, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 27 942,76 долари США; заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом - 17 487,92 доларів США; сума пені за порушення строків виконання зобовязань за кредитним договором - 191 927,99 гривень, при цьому визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу Публічним акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_2» будь-якій особі - покупцеві, на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, що згідно висновку експертизи від 15 вересня 2016 року становить 419 252,00 грн.

Надано право Публічному акціонерному товариству «Перший Український ОСОБА_2» щодо всіх повноважень продавця, в тому числі подання заяв, отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, подання та отримання будь-яких документів, довідок, витягів, заяв, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки, тощо), необхідних для здійснення продажу.

Стягнуто з ОСОБА_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2» судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що позивачем пропущено строк позовної давності. Вказує, що умовами кредитного договору передбачено, що погашення заборгованості має здійснюватися частинами відповідно до графіка погашення кредиту, тому у випадку прострочення чергового платежу початок перебігу строку позовної давності для стягнення кредиту та процентів за користування кредитом має відраховуватися з дня, коли боржник прострочив черговий платіж. Зазначає, що судом залишено поза увагою, що перебіг позовної давності до спірних почався з 2008 року.

Судом не враховано, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливла і до додаткової вимоги про стягнення відсотків та неустойки.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позивача про погашення боргу з врахуванням строків позовної давності.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1, ОСОБА_5 та їх представники в судове засідання не зявились, однак подали заяви про відкладення розгляд справи на іншу дату, оскільки вони приймають участь у розгляді інших судових справ. Колегія суддів дійшла висновку, що причини неявки в судове засідання відповідача, третьої особи та їх представників є неповажними, оскільки належних та достатніх доказів з цього приводу вони суду не подали, що є підставою для розгляду справи у відсутності осіб що не зявились.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ОСОБА_5 28 листопада 2007 року укладено кредитний договір№5875577.

З метою забезпечення виконання вимог за вказаним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 28 листопада 2007 року укладено договір іпотеки № 5879702, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 4339, відповідно до якого в іпотеку банку передано нерухоме майно - будинок житловий з надвірними будівлями по пров. Франка, буд.5 в с. Грабів Рівненського району Рівненської області.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України по справі №6-239цс14 від 04 лютого 2015 року та у постанові по справі № 6-474цс16 від 18 травня 2016 року, які відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів.

З матеріалів справи вбачається, що із заявою про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції не звертались, а тому суд за власною ініціативою не міг застосувати до спірних відносин позовну давність.

Разом з тим, з апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 просить в суді апеляційній інстанції застосувати до спірних відносин строки позовної давності, однак така заява (клопотання) не підлягає до задоволення, оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження правомірно та у межах наданих повноважень може застосовується позовна давність за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що підстав для перерахунку заборгованості з врахуванням строків позовної давності немає.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Вбачається, що позивач виконав умови договору, а позичальник допустив порушення зобовязань за кредитним договором в результаті чого утворилась заборгованість за ОСОБА_5, яка станом на 12 травня 2015 року становить 45 430,68 доларів США з них: 27 942,76 долари США заборгованість по тілу кредиту; 17 487,92 доларів США - заборгованість за відсотками; 191 927,99 грн. пеня.

Вказану суму боргу відповідачем чи третьою особою не спростовано, будь-якого іншого розрахунку суми заборгованості - не надано.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника.

Вбачається, що 28 січня 2015 року відповідачу та третій особі направлено і ними отримано лист-вимогу про сплату заборгованості в шестидесятиденний строк та повідомлено про можливість передачі іпотекодеожателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у позасудовому порядку.

Оскільки ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором не сплачена, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про забезпечення вимог позивача шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :