Справа №345/2970/16-ц
Провадження № 2/345/51/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2017 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі :

Головуючого - судді Кардаш О.І.

при секретарі Заткальницької Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до В»ялих ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним окремої частини договору,

ВСТАНОВИВ :

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання окремої частини Договору дарування 11/25 частин домоволодіння недійсним в частині дарування криниці, позначеної в технічному паспорті на житловий будинок «№ 1» та огорожі, позначеної в технічному паспорті на житловий будинок «№ 6».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що її бабусі ОСОБА_4 на праві приватної власності належало домоволодіння, розташоване за адресою вул. Леніна(Шевченка), 211, Калуського р-ну, Івано-Франківської області. Дане домоволодіння належало ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 1979 р. та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 1979 р. Зі змісту даних правовстановлюючих документів вбачається, що домоволодіння складається із будинку, двох сараїв, огорожі та криниці.

26.12.1979 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір дарування будинку, згідно якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла у дар 1/2 будинку з прилягаючими до нього господарськими будівлями: сарай камяний, сарай деревяний, сарай дощаний, що знаходиться за адресою вул. Леніна(Шевченка), 211, Калуського р-ну, Івано-Франківської області.

В 1983 р. ОСОБА_4 звернулась до Народного суду Калуського району Івано-Франківської області із позовом до ОСОБА_3 про реальний поділ будинковолодіння.

Рішенням Народного суду Калуського району від 25.02.1983 року позов ОСОБА_4 до відповідачки ОСОБА_3 задоволено і виділено у її власність частину житлового будинку в смт. Войнилів по вул. Леніна(Шевченка), 211, Калуського р-ну, а саме частину веранди площею 5,2 м.кв., коридор, площею 5,48 кв.м., комору, площею 6,77 кв.м., кімнату №1, що становлять 14/25 ідеальних долі, а з господарських споруд виділено стайню. Відповідачці ОСОБА_3 залишено у власності частину веранди, площею 4,4 кв.м., кухню площею 12,17 кв.м. і кімнату №2 площею 17,17 кв.м., що становить 11/25 ідеальної долі. З по господарських споруд залишено у власності стодолу та дровітню.

22.10.2007 р. між ОСОБА_3 та В»ялих С.Я. укладено Договір дарування 11/25 частин домоволодіння, а саме житлового будинку (А) приміщення № 2-5 та 2-6 площею 31 кв.м., в прибудові (А2) приміщення №2-1, площею 3,9кв.м., приміщення 2-2, площею 4,8кв.м., приміщення № 2-3 площею 12,5 кв.м., частина приміщення 2-4, площею 2,8кв.м., у веранді (а) - частина приміщення № 2-4, площею 4,5кв.м., сходи (а2), площею 3кв.м., стодола (Д) площею 17кв.м., шопа (Е) площею 15кв.м., літня кухня (Є) площею 28,3кв.м., стайня (Ж) площею 29,1кв.м., стодола (3) площею 20,1кв.м., вбиральня (І) площею 1,8кв.м., криниця (№1), ворота (№3), площею 5.3кв.м., ворота (№4), площею 8,5кв.м., огорожа (№6), площею 33 кв.м., огорожа (№7), площею 56,8кв.м., огорожа (№8) площею 7,8кв.м., розташовані за адресою вул. Шевченка, 211, смт. Войнилові, Калуського р-ну.

ОСОБА_1 вважає, що зазначений договір дарування у частині дарування криниці № 1 суперечить вимогам законодавства, оскільки жодних документів, які б підтвердили право власності відповідачки ОСОБА_3 на дані господарські споруди, немає, хоча в Договорі дарування від 22.10.2007 р. чітко зазначено, що дане майно належить дарувателю згідно рішення Народного суду Калуського району від 25.02.83р. А, як вбачається з рішення народного суду Калуського району від 25.02.1983 року відповідачці ОСОБА_3 залишено у власності частину веранди, площею 4,4кв.м., кухню площею 12,17кв.м. і кімнату №2 площею 17,17кв.м., що становить 11/25 ідеальної долі. З по господарських споруд залишено у власності стодолу та дровітню. Тобто в даному рішення відповідачці ОСОБА_3 не присуджено у власність криницю (№1). Відповідно до договору дарування від 1979 р. ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3, а остання прийняла у дар 1/2 житлового будинку з прилягаючими до нього господарськими будівлями, а саме: сарай кам'яний, сарай дерев'яний, сарай дощаний, що знаходиться по вул. Шевченка (Леніна), 211, смт. Войнилів. Зі змісту даного договору дарування вбачається, що криниця не була подарована ОСОБА_3 ОСОБА_4 померла і після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно по заповіту, яке успадкувала ОСОБА_1

Про існування Договору від 22.10.2007 р. ОСОБА_1 дізналася у вересні 2013 р. після того як ухвалою Калуського міськрайонного суду від 13.09.2013 р. останню залучено до участі у цивільній справі в якості третьої особи як правонаступника після смерті ОСОБА_4, за позовом В»ялих С.Я. до Войнилівської селищної ради, до ОСОБА_1, третя особа управління Держземагенства в Калуському р-ні про визнання недійсним рішення Войнилівської селищної ради від 25.05.2007 року "Про передачу земель у власність" в частині передачі у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0750 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вул. Шевченка, 211, що в смт. Войнилів, а також про визнання недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №897926 від 20.11.2007 року, виданий на ім'я ОСОБА_4 та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 86.

Як вбачається із технічного паспорта на житловий будинок № 211 по вул. Шевченка смт. Войнилів, зокрема із характеристик будинку, господарських будівель та споруд рік забудови криниці (№ 1) ? 1957 р. та станом на 2007 р. рівень її зносу становить 50%.

В ході розгляду справи позивач заявила клопотання про залишення без розгляду частину позовних вимог, зокрема у частині визнання недійсним договору дарування огорожі № 6, яке було задоволено.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача В»ялих С.Я. - ОСОБА_6 в судовому засіданні позов визнав частково ? щодо визнання недійсним договору дарування 1/2 криниці. Відносно іншої частини позову заперечив, вважає, що із документів, які представлені в якості доказів не вбачається, що після рішенням Народного суду Калуського району від 25.02.1983 р. не визначено у чиїй власності залишається криниця, і так як вона була у спільному користуванні, то залишилась у спільній власності, окрім того, померла ОСОБА_4 не зареєструвала своє право власності на криницю у встановленому законодавством порядку.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_3 не зявилась та не повідомила суд про причину своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлені у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із свідоцтва про право власності від 1979 р. (а.с 5) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 1979 р. (а.с. 73-75) ОСОБА_4 на праві приватної власності належало домоволодіння, розташоване за адресою вул. Леніна(Шевченка), 211, Калуського р-ну, Івано-Франківської області, яке складалося із будинку, двох сараїв, огорожі та криниці.

26.12.1979 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір дарування 1/2 вищезазначеного будинку (а.с. 6-7).

Зі змісту рішенням Народного суду Калуського району від 25.02.1983 року (а.с. 9-10) вбачається, що позов ОСОБА_4 до відповідачки ОСОБА_3 задоволено і виділено у її власність частину житлового будинку в смт. Войнилів по вул. Леніна(Шевченка), 211, Калуського р-ну, а саме частину веранди площею 5,2 м.кв., коридор, площею 5,48 кв.м., комору, площею 6,77 кв.м., кімнату №1, що становлять 14/25 ідеальних долі, а з господарських споруд виділено стайню. Відповідачці ОСОБА_3 залишено у власності частину веранди, площею 4,4 кв.м., кухню площею 12,17 кв.м. і кімнату №2 площею 17,17 кв.м., що становить 11/25 ідеальної долі. З по господарських споруд залишено у власності стодолу та дровітню.

22.10.2007 р. між ОСОБА_3 та В»ялих С.Я. укладено Договір дарування 11/25 частин домоволодіння, а саме житлового будинку (А) приміщення № 2-5 та 2-6 площею 31 кв.м., в прибудові (А2) приміщення №2-1, площею 3,9кв.м., приміщення 2-2, площею 4,8кв.м., приміщення № 2-3 площею 12,5 кв.м., частина приміщення 2-4, площею 2,8кв.м., у веранді (а) - частина приміщення № 2-4, площею 4,5кв.м., сходи (а2), площею 3кв.м., стодола (Д) площею 17кв.м., шопа (Е) площею 15кв.м., літня кухня (Є) площею 28,3кв.м., стайня (Ж) площею 29,1кв.м., стодола (3) площею 20,1кв.м., вбиральня (І) площею 1,8кв.м., криниця (№1), ворота (№3), площею 5.3кв.м., ворота (№4), площею 8,5кв.м., огорожа (№6), площею 33 кв.м., огорожа (№7), площею 56,8кв.м., огорожа (№8) площею 7,8кв.м., розташовані за адресою вул. Шевченка, 211, смт. Войнилові, Калуського р-ну (а.с. 8).

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

В ч.ч. 1, 5 статті 203 ЦК України вказано, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Ст. 217 ЦК України зазначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсність інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Враховуючи вищевикладене, на підставі наявних в матеріалах справи доказів і встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення оскільки договір дарування від 22.10.2007 р. суперечить вимогам ст. 203 ЦК України, а зміст даного правочину в частині дарування криниці № 1 суперечить ч. 2 ст. 718 ЦК України, згідно якої дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому, а ОСОБА_3 не володіла правом власності на криницю.

Ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У зв'язку з тим, що про існування Договору дарування 11/25 частини домоволодіння № 211 по вул. Шевченка, що в смт. Войнилові Калуського р-ну, від 22.10.2007 року між відповідачами В»ялих С.Я. та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстрованого в реєстрі за № 6467 в позивачу ОСОБА_1 стало відомо під час слухання іншої цивільної справи у вересні 2013 р., тому строк позовної давності пропущено з поважних причин, і його слід поновити.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 204, 215, 217, 236, 256, 386, 717, 718 Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 213, 215,232 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Поновити строк для звернення до суду з позовною заявою про визнання окремої частини правочину недійсним.

Визнати недійсним договір дарування 11/25 частини домоволодіння №211 по вул. Шевченка, що в смт. Войнилів Калуського району, від 22.10.2007 року укладеного між В»ялих ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстрований в реєстрі за №6467 в частині дарування криниці (№1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення , апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції .Особи, які брали участь у справі , але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення в цей же термін з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ :