Справа №469/981/16-ц 22.09.2017 22.09.2017 22.09.2017
Справа № 469/981/16 Головуюча першої інстанції Старчеус О.П.
Провадження № 22-ц /784/1981/17 Доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
УХВАЛА

Іменем України

22 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Козаченка В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 27 липня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Березанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (надалі ДВС), Управління Пенсійного фонду України в Березанському районі Миколаївської області (надалі ПФУ), Березанського відділення Очаківської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області (надалі ОДПІ), товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» (надалі ТОВ «ОТП Факторинг») та Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), про визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на автотранспортний засіб та звільнення вказаного автомобіля з-під арешту.

Позивач зазначав, що 24 квітня 2010 року між ним та відповідачем було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу належного останньому на праві власності автотранспортного засобу марки «КАМАЗ» модель 5511, 1989 року випуску, колір - червоний, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. На підтвердження укладення даної угоди він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 7 000 дол. США, а останній в свою чергу надав йому розписку про отримання коштів за проданий транспортний засіб.

7 травня 2010 року приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу видано довіреність на керування, експлуатацію та розпорядження вказаним автомобілем.

Проте, 18 серпня 2016 року вказаний транспортний засіб було затримано співробітниками Управління патрульної поліції у м. Миколаєві та направлено на спеціальний майданчик до с. Красне Березанського району, на підставі постанови державного виконавця про накладення арешту на майно боржника, а саме ОСОБА_4

Посилаючись на викладені обставини, положення ст. 328 ЦК України, ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на зазначений транспортний засіб та зобов'язати Березанський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зняти арешт з транспортного засобу.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2016 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору залучено Управління Пенсійного фонду України в Березанському районі Миколаївської області, Березанське відділення Очаківської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області, ТОВ «ОТП Факторинг» та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Рішенням того ж суду від 27 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції, встановивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за відповідачем, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль на підставі ст. 392 ЦК України. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 цієї статті).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним ( ч. 3 ст. 334 ЦК України).

Нотаріальне посвідчення правочинів, що вчиняються у письмовій формі, є обов'язкові лише у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 209 ЦК України).

Як встановлено судом, 18 вересня 2010 року, а в подальшому 25 серпня 20016 року, ОСОБА_4 видав ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність на право керування та розпорядження належним йому автомобілем марки «КАМАЗ», модель 5511, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2, тип ТЗ - вантажний самоскид, строком на три роки з правом передоручення (а.с. 8).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортного засобу від 15 серпня 2006 року ОСОБА_4 є власником зазначеного автомобіля (а.с. 7).

За даними Державтоінспекції вказаний транспортний засіб перебуває на обліку і його власником є ОСОБА_4

У Березанському відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та накладено арешт на спірний автомобіль.

Згідно розписки наданою ОСОБА_4 24 квітня 2010 року, ОСОБА_2 сплатив йому, а він отрамав 7 000 доларів США за зазначений вище автомобіль «КАМАЗ» (а.с.11).

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою ст. 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс-15 та має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Посилання представника позивача на розписку від 24 квітня 2010 року про отримання грошових коштів, як на юридичний факт укладення договору купівлі-продажу, правильно не взято районним судом до уваги, оскільки зазначена розписка не відповідає наведеним вимогам цивільного законодавства щодо укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу.

З огляду на встановлені судом обставини та наведені норми права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності за позивачем на спірний транспортний засіб, а відтак і звільнення цього транспортного засобу з- під арешту.

Твердження заявника про те, що районним судом порушені норми матеріального та процесуального права є безпідставними, доводи останнього зводяться до тлумачення як обставин, так і норм права на свою користь та не спростовують вмотивованих висновків суду.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням вимог вищенаведених норм права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

Т.В. Крамаренко