Справа № 196/568/16-ц
№ провадження 2/196/10/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне рішення)

13 березня 2017 року смт. Царичанка Дніпропетровської області

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бойко Ю.О., з участю секретаря судового засідання Кузнецової Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1, предмет якого складають такі вимоги: 1) Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ПАТ «Укрсоцбанк» (ЗКПО 00039019, МФО 300023, р/р 0002), заборгованість за кредитним Договором № 120/06/-КБК/112 від 03.05.2006 року в розмірі 23454,26 гривень; 2) Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" судові витрати у виді сплаченого ними судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Як на підставу задоволення позовних вимог посилаються на ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України.

Як на докази викладених в заяві доводів посилаються на наступні документи: копія заяви про видачу готівки № 53-102 (а.с. 4); копія кредитного договору №120/06-КБК/112 від 03.05.2006 року (а.с.5-7); розрахунок суми заборгованості станом на 17.05.2016 р. (а.с.8); копія паспорта та ідентифікаційного номеру на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 9-11); копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ "Укрсоцбанк" серії А01 № 365338 (а.с.12); копія (витяг) статуту ПАТ "Укрсоцбанк" (а.с. 13-14); копія банківської ліцензії № 5 (а.с.15); копія договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості № НОМЕР_2 від 01.04.2014 року (а.с.16-17); копія додаткової угоди № 10 до договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості № НОМЕР_2 від 01.04.2014р. (а.с.18); копія довіреності № 02-36/424 (а.с.19).

На обґрунтування заявлених вимог у заяві посилаються на те, що 03.05.2006 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №120/06-КБК/112 від 03.05.2006 року.

За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 2000,00 Доларів США на таких умовах: - строк погашення 02.05.2009 року; - відсоткова ставка за користування кредитними коштами 13,50% річних; - позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання згідно з кредитним договором у повному обсязі, у тому числі але обмежуючись цим, повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 та ст. 530 того ж кодексу, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У порушення зазначених норм закону, умов кредитного договору та умов договору поруки відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором.

Згідно частини другої ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У частині другій ст. 1050 Цивільного кодексу України зазначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором).

Відповідно до кредитного договору позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати процентів та можливих штрафних санкцій у разі невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань по кредитному договору станом на 17.05.2016р. за відповідачем рахується заборгованість, яка складає 923,60 Доларів США, або (за курсом НБУ на дату складання розрахунку) 23454,26 гривень, з яких: - cума заборгованості за кредитом 8126,29 грн.; - сума заборгованості за відсотками 8405,64 грн.; - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 4049,94 грн.; - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 2872,39 грн.; - розмір інфляційних витрат за кредитом 0 грн.; - розмір інфляційних витрат за відсотками 0 грн.

Виходячи із приписів ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, позичальник відповідає перед кредитором за своїми грошовими зобов'язаннями усім належнім позичальнику майном.

Відповідачу неодноразово направлялись листи-попередження про необхідність погашення простроченої заборгованості, проводились переговори в телефонному режимі. Проте, позичальник не відреагував, заборгованість не погасив, грошове зобов'язання виконане належним чином не було.

В судове засідання представник позивача не з'явився. До суду від представника позивача надійшла заява з проханням про розгляд справи без участі представника банку, позовні вимоги підтримують повністю та наполягають на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши правові позиції сторін, перевіривши повноваження представника позивача, встановивши наявність для того законних підстав, вивчивши надані сторонами документи, даючи оцінку доказам у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 381,61 доларів США заборгованості за договором №120/06-КБК/112 від 03 травня 2006 року. В іншій частині позовних вимог відмовити у зв'язку з безпідставністю заявленого. При цьому суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов такого договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд вважає встановленими такі обставини.

03 травня 2006 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1, було укладено "Кредитний договір №120/06-КБК/112" від 03 травня 2006 року, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 2000,00 доларів США на наступних умовах: - строк погашення 02.05.2009 року; - відсоткова ставка за користування кредитними коштами 13,50% річних; - позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання згідно з кредитним договором у повному обсязі, у тому числі але обмежуючись цим, повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти та інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно частини другої статті 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо:1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесяти кратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Позичені відповідачеві 2000,00 доларів США суд відносить до категорії речей, які наділені родовими ознаками, а тому не можуть виступати предметом кредитного договору, так як відповідно до ст. 1054 ЦК України під кредитом розуміється надання грошових коштів. В силу цього, до договору, предметом якого є іноземна валюта, не можуть бути застосовані правові наслідки, передбачені зокрема ст. 1057-1 ЦК України, що виключає застосування приписів Параграфа 2 Глави 71 ЦК України до відносин, що виникли між позивачем та відповідачем.

Згідно статті 192 ЦК України грошовими коштами є гроші. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею в Україні є гривня.

Відповідно до п.1.ч.2. ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються засади створення і функціонування грошового ринку, так само як відповідно до п.7 ч.1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначається правовий режим власності, що, на переконання суду, не допускає можливості зміни таких засад та правового режиму іншими правовими актами.

Приписами ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що договірні відносини, які виникли між сторонами регулюються нормами, які містяться в Параграфі 1 Глави 71 ЦК України, і стосуються речей, визначених родовими ознаками.

За викладених обставин вимога позивача про стягнення процентів в силу ст. 1048 ч.2 ЦК України заявлена безпідставно.

При цьому судом взято до уваги й приписи ст. 536 ЦК України, згідно яких боржник зобов'язаний сплачувати проценти лише за користування чужими грошовими коштами, а їх розмір встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Правова позиція, яка запропонована позивачем в позовній заяві, на думку суду, спрямована на формування переконання, що грошовою одиницею (грошима, грошовими коштами) в Україні також є й іноземна валюта. Таке суперечить приписам ст. 99 Конституції України, ст. 192 ЦК України.

З таких самих підстав суд дійшов висновку, що положення договору №120/06-КБК/112 від 03 травня 2006 року між сторонами в частині встановлення процентної ставки та пені за прострочення виконання договірних зобов'язань у відсотках до неповернутої кількості іноземної валюти вказують на невідповідність таким загальним засадам цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, а їх зміст суперечить Цивільному кодексу України.

У відповідності зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу - ст. 526 ЦК України.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу в позику 2000,00 доларів США.

Відповідач перестав погашати заборгованість за договором, що виникла. Таким чином, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконував належним чином, у зв'язку з чим позивач вимагає повернення боргу.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за договором за відповідачем дійсно утворилась заборгованість.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд дійшов таких висновків.

Документально підтверджено, що ОСОБА_1 повернув банку 1618,39 доларів США (а.с.8), у зв'язку з чим неповернутими залишилися 381,61 доларів США.

За викладених обставин з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 381,61 доларів США заборгованості за договором №120/06-КБК/112 від 03 травня 2006 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд, керуючись приписами ст. 88 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність присудити позивачеві з відповідача 569,39 грн. на відшкодування частини понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 215, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ПАТ "Укрсоцбанк" 381,61 доларів США заборгованості за договором №120/06-КБК/112 від 03 травня 2006 року.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ПАТ "Укрсоцбанк" 569,39 грн. на відшкодування понесених позивачем частини судових витрат зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, тобто після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Царичанського районного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_3