АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Литвинова І.В.
№22-ц/796/3435/2017 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Премєр-міністра України ОСОБА_4, Секретаріату Кабінету Міністрів України, треті особи: державне підприємство Парламентський телеканал «РАДА», Апарат Верховної Ради України про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просила:

- визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену Прем'єр-міністром України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час його публічного виступу на брифінгу з питань, запланованих до обговорення під час «години запитань до Уряду» у Верховній Раді України, наступного змісту: «По пільговим цінам на газ, кожен місяць рядовий український громадянин доплачував їй (ОСОБА_1) за комунальні послуги та за газ одну тисячу доларів США»;

- зобов'язати Премєр-міністра України ОСОБА_4, за свій рахунок протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили, спростувати недостовірну інформацію поширену ним ІНФОРМАЦІЯ_1 під час його публічного виступу на брифінгу, з питань, запланованих до обговорення під час «години запитань до Уряду» у Верховній Раді України, з оголошенням повідомлення наступного змісту: «Восьмого липня дві тисячі шістнадцятого року у Верховній Раді України на брифінгу з питань, запланованих до обговорення під час «години запитань до Уряду», мною, ОСОБА_4, як Прем'єр-міністром України, під час публічного виступу була поширена інформація про те, що «По пільговим цінам на газ кожен місяць рядовий український громадянин доплачував їй (ОСОБА_1) за комунальні послуги та за газ одну тисячу доларів США». Вказана інформація є недостовірною, порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1, як політичного та державного діяча. У мене відсутні докази того, що громадяни України доплачують кожного місяця за ОСОБА_1 одну тисячу доларів США за її комунальні послуги. Такі мої твердження були голослівними»;

- зобов'язати Секретаріат Кабінету Міністрів України забезпечити доступ громадськості до інформації з спростування Прем'єр-міністром України ОСОБА_4 недостовірної інформації, що була поширена ним ІНФОРМАЦІЯ_1 під час його публічного виступу на брифінгу з питань, запланованих до обговорення під час «години запитань до Уряду» у Верховній Раді України.

В обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що поширена відповідачем Прем'єр-міністром ОСОБА_4 інформація сформульована у реченні: «По пільговим цінам на газ кожен місяць рядовий український громадянин доплачував їй за комунальні послуги та за газ одну тисячу доларів США» у контексті: «Система соціального захисту побудована таким чином, щоб захистити саме того, хто потребує цього захисту. Я подивився декларацію ОСОБА_1 Вона сьогодні мешкає в будинку, по моєму, 500 кв.м. По пільговим цінам на газ кожен місяць рядовий український громадянин доплачував їй за комунальні послуги та за газ одну тисячу доларів США. Це справедливість? Тобто, хтось хоче повернути систему, при якій бідні платять за багатих?» є недостовірною та порушує право на повагу до честі, гідності та ділової репутації позивача, оскільки жодних доплат при сплаті своїх комунальних платежів вона не отримує та не отримувала у минулому.

Вказувала, що низка таких публікацій чітко свідчить про те, наскільки вказана недостовірна інформація, що була озвучена Прем'єр-міністром ОСОБА_4 мала очевидно негативне забарвлення та дискредитаційний вплив на діловий імідж позивача, як державного діяча. Як вбачається з вказаних публікацій, саме після слів Прем'єр-міністра ОСОБА_4 про, начебто, доплату кожний місяць за її комунальні послуги громадянами 1000 доларів США у значного кола осіб виникла підстава вважати, що вона зацікавлена в якихось газових схемах, бо тоді, нібито, не вона сплачує за спожитий газ у своєму помешканні, а інші особи. У результаті поширення відповідачем Прем'єр-міністром ОСОБА_4 недостовірної інформації та, як наслідок, публікацій ЗМІ в громадській думці позивач була представлена в якості особи, яка, начебто, порушувала принципи етики та загальновизнані норми моралі, використовувала своє службове становище в особистих корисливих цілях, що порушує її право на повагу до своєї ділової репутації.

Поширена відповідачем Прем'єр-міністром ОСОБА_4 інформація про те, що по пільговим цінам на газ кожен місяць рядовий український громадянин доплачував їй за комунальні послуги та за газ одну тисячу доларів США є надуманою та недостовірною, оскільки позивач сплачує за свої комунальні послуги повну вартість відповідно до встановлених тарифів, жодними пільгами не користується і ніяких коштів для оплати цих послуг ні від кого не отримувала.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Вказував на те, що поширена відповідачемПремєр-міністром України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час його публічного виступу на брифінгу з питань, запланованих до обговорення під час «години запитань до Уряду» інформація була доведена більш ніж одній особі, інформація стосується саме позивача, вказана інформація є недостовірною та порушує особисті немайнові права, тобто, завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, оскільки доплат від громадян при сплаті своїх комунальних платежів позивач ОСОБА_1 не отримує та не отримувала в минулому.

Також, підтвердженням того, що поширена відповідачем Премєр-міністром України ОСОБА_4 недостовірна інформація є негативною та порушує право на повагу до ділової репутації позивача є публікації ряду ЗМІ, які вийшли у той же день ІНФОРМАЦІЯ_1 одразу після брифінгу Премєр-міністра України ОСОБА_4 з посиланням на вказані цитати з його виступу, зокрема, на сайті Інтернет - видання «Українська правда» були розміщені цитати виступу Премєр-міністра України ОСОБА_4 на брифінгу під заголовком: «ОСОБА_4 заявив, що ОСОБА_1 наживалася на газовій корупції»; на сайті Інтернет - видання «Главком» під заголовком: «ОСОБА_4 заявив, що ОСОБА_1 наживалася на газових схемах»; на сайті Інтернет - видання «Політрада» під заголовком: «ОСОБА_4: ежемесячно украинцы доплачивают за коммунальные услуги ОСОБА_1 1000 доларов США»; на сайті Інтернет - видання «АДРЕСА_1» під заголовком: «ОСОБА_4: ОСОБА_1 має «чорне» минуле».

Зазначав, що ряд таких публікацій чітко свідчить про те, що наскільки вказана недостовірна інформація, що була озвучена Премєр-міністром України ОСОБА_4, мала очевидне негативне забарвлення та дискредитаційний вплив на діловий імідж позивача, як народного депутата України та державного діяча. Як вбачається з наведених публікацій, саме зі слів Премєр-міністра України ОСОБА_4 про, начебто, доплату кожний місяць за комунальні послуги громадянам 1000 доларів США у значного кола осіб виникла підстава вважати, що позивач зацікавлена в якихось газових схемах та має з цього якусь вигоду, що за своєю суттю є наклепом, несенітнецею та не підтверджений жодним доказом.

В результаті поширеної відповідачем Премєр-міністром України ОСОБА_4 недостовірної інформації в громадській думці ОСОБА_1 була представлена в якості особи, яка, начебто порушувала принципи етики та загальновизнані норми моралі, використовувала своє службове становище в особистих корисливих цілях, що порушує її право на повагу до ділової репутації.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

В судовому засідання представники відповідачів Премєр-міністра України ОСОБА_4 та Секретаріату Кабінету Міністрів України проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи: ДП Парламентський телеканал «РАДА», Апарат Верховної Ради України в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від ДП Парламентський телеканал «РАДА» на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності їхнього представника.

Апарат Верховної Ради України направив до суду клопотання в якому просив розглядати справу у відсутності його представника.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явились в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана позивачем інформація є оціночним судження, а тому відсутні підстави вважати, що вказана інформація є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. У зв'язку з чим, не підлягають задоволенню як похідні вимоги щодо спростування інформації, яку позивач просила визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача та про зобов'язання Секретаріат Кабінету Міністрів України забезпечити доступ громадськості до інформації зі спростування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час публічного виступу на брифінгу Прем'єр-міністра України ОСОБА_4 з питань, запланованих до обговорення під час «години запитань до Уряду» Прем'єр-міністром України ОСОБА_4 було висловлено, що: «Система соціального захисту побудована таким чином, щоб захистити саме того, хто потребує цього захисту. Я подивився декларацію ОСОБА_1. Вона сьогодні мешкає в будинку, по моєму, 500 кв. метрів. По пільговим цінам на газ кожен місяць рядовий український громадянин доплачував їй за комунальні послуги та за газ одну тисячу доларів США. Це справедливість? Тобто, хтось хоче повернути систему, при якій бідні платять за багатих?».

Вказаний брифінг, що відбувся ІНФОРМАЦІЯ_1, транслювався он-лайн трансляцією в ефірі телеканалу «РАДА» та відеозапис брифінгу було розміщено на офіційному сайті Верховної Ради України за посиланням: АДРЕСА_2.

Факт проведення брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 Прем'єр-міністром України ОСОБА_4 з питань, запланованих до обговорення під час «години запитань до Уряду» та формулювання його висловлювання підтверджується наявними у матеріалах письмовими доказами, відеозаписом та відповідачами не заперечується.

Свобода слова і свобода думки, гарантовані громадянам Конституцією України (ст.34), означають право висловлювання думок і переконань, пошуку, вибору, одержання і поширення інформації та ідей у будь-яких формах, включаючи пресу та інші засоби масової інформації.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Тобто правона свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч.2 ст.10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Українська Прес-Група» проти України» від 29.03.2005 року).

Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про інформацію»предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію»визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст.10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку.

Відповідно до положень абз.6 п.3 рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10.04.2003 року№ 8рп/2003, Конституційний Суд України вказав на те, що проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачОСОБА_1є публічною особою відомою в суспільстві, політичним діячем та народним депутатом України,відповідно, межа допустимої критики щодо неї є значно ширшою, оскільки вона безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності держави, та їїбезпосередні дії становить суспільний інтерес.

Згідно з ст.ст.3-6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, яка схвалена 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи оскільки політичні діячі вирішили апелювати до довіри громадськості та погодились «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, вони підлягають ретельному громадському контролю та потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у ЗМІ з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції.

Посадові особи повинні погодитись з тим, що вони підлягатимуть громадському контролю та критиці, особливо в ЗМІ, з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції, тієї мірою, якою це є необхідним для забезпечення прозорості та відповідального виконання їхніх обов'язків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що поширена інформація відповідачем Премєр-міністром України ОСОБА_4 не містить фактичних даних, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема алегорії, речення стосується позивача ОСОБА_1 опосередковано та не містить оцінки її дій, властивих їй моральних якостей, її характеристики.

Крім того, з висновку експертного дослідження від 23.09.2016 року, проведеного Державним підприємством «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України», вбачається, що наведена в тексті інформація, яка стосується ОСОБА_1 за лінгвістичними параметрами не містить будь-якої оцінки, відтак не є негативною. Висловлення ОСОБА_4 «По пільговим цінам на газ кожен місяць рядовий український громадянин доплачував їй за комунальні послуги та за газ одну тисячу доларів США» виконує роль ілюстрації до тези про несправедливість старої системи ціноутворення і тарифів на газ у наведеній мовцем системі аргументів та є алегоричним, а виражена в ньому інформація представлена у формі оцінного судження

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до ст.277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при застосуванні положень статті 10 Конвенції.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушеного права позивача, яке підлягає захисту у судовому порядку.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, та правильно вирішив спір по суті у визначений спосіб.

Доводи апелянта, що інформація, яка була поширена відповідачем Премєр-міністром України ОСОБА_4 мала очевидне негативне забарвлення та дискредитаційний вплив на діловий імідж позивача, як народного депутата України та державного діяча, а тому вказана інформація є недостовірною та підлягає спростуванню колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що в даній інформації не міститься фактичних даних, а спірні вислови є оціночним судженням, а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду.

Твердження представника позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не дав належної оцінки публікаціям у ЗМІ, які свідчать про те наскільки поширена відповідачем Премєр-міністром України ОСОБА_4 інформація мала негативний вплив у суспільстві колегія суддів не приймає до уваги оскільки роздруківки вказаних публікацій не стосуються характеру висловлювань відповідача та не дають змоги ані підтвердити, ані спростувати чи є оспорювана інформація фактичними твердженнями, чи оціночним судженням.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було дано невірну оцінку доказам колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення відповідно до ст.212 ЦПК України оцінив докази з урахуванням вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України про їх належність та допустимість.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводами викладеним в обґрунтуванні позовних вимог, вони були предметом розгляду в суді першої інстанції та правильно не були прийняти до уваги судом.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК Україниапеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: