Номер провадження: 22-ц/785/7138/17
Номер справи місцевого суду: 496/1300/17
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 липня 2017 року за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення збитків через неналежне виконання зобов'язання,

встановила:

27.04.2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, який потім уточнив (а.с.82-85) та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь збитки, завданні несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання в розмірі 170191,046 грн., які за офіційним курсом НБУ станом на 18.04.2017 року склали еквівалент 6347,57 доларів США.

Свої вимоги мотивував тим, що 22.04.2011 року він позичив відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 11350 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути таку ж саму суму грошових коштів в строк до 08 липня 2011 року, про що свідчить розписка відповідача, яка складена останнім власноруч.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2014 року, яке набрало законної сили 07.11.2014 року, за вказаною розпискою з відповідача було стягнуто борг у сумі 129 163 грн., що на час розгляду справи було еквівалентно 11350 доларів США.

Відповідач по справі фактично виконав лише вимоги рішення суду, примусово сплативши грошові кошти в розмірі 129 163 грн. У даній справі позовні вимоги фактично полягають у стягненні збитків у вигляді курсової різниці валют, яка утворилася у зв'язку з передачею грошових коштів у доларах США на виконання договору позики і їх вартістю на момент фактичного повернення коштів у національній валюті України.

Оскільки відповідач станом на 28.09.2016 року повернув лише частину позиченої суми, що еквівалентна 5002,43 доларів США, то залишок заборгованості склав 6347,57 доларів США., який станом на 18.04.2017 року склав 170 191,046 грн., які позивач просив стягнути на свою користь з відповідача.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що він виконав рішення суду не 04 листопада 2016 року, як вказано в позові, а 30 вересня 2016 року. Крім того, згідно договору позики сторони не домовлялись про відшкодування курсової різниці. Тобто, оскільки сторони домовившись, що предметом позики має виступати іноземна валюта, то вони взяли на себе ризик стосовно коливання курсу валют по відношенню до гривні України.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_5 ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового - про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ті обставини, що 22.04.2011 року позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 11350 доларів США та відповідач був зобов'язаний повернути суму боргу до 08.07.2011 року, підтверджені матеріалами справи та встановлені рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2014 року, яким з відповідача на користь позивача було стягнуто борг у сумі 129163 грн., що в еквівалентні по курсу НБУ станом на 24.04.2014 року становило 11350,00 доларів США (а.с.9).

У відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вищевказані обставини визнані сторонами та судовим рішенням, а тому додатковому доказуванню не підлягають.

Встановленими також вважаються ті обставини, що 30.09.2016 року відповідач ОСОБА_4 сплатив, та 04.11.2016 року позивач ОСОБА_3 отримав грошові кошти за рішенням суду у розмірі 129163,00 грн.

Тобто, таким чином, вищевказане судове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2014 року було виконано у повному обсязі 30.09.2016 року, що підтверджується як довідкою ПАТ «Приватбанк» від 09.02.2017 року (а.с.11), так і довідкою начальника Приморського ВДВС м. Одеси від 09.02.2017 року (а.с.18), а також постановою про закінчення виконавчого провадження від 30.09.2016 року (а.с.110).

Разом з тим, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач ОСОБА_3 обгрунтовував свої позовні вимоги тим, що з відповідача підлягає стягненню курсова різниця валют, яка утворилася у зв'язку з передачею грошових коштів у доларах США на виконання договору позики і їх вартістю на момент фактичного повернення коштів у національній валюті України, оскільки вона є збитками та при цьому посилався на вимоги ст. 22 ЦК України.

Однак, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту своїх прав, з чим повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Згідно із ч. 1 ст. 3 та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як вбачається із цивільного позову, позивач ОСОБА_3 скористався своїми цивільними правами та вибрав спосіб захисту, шляхом відшкодування збитків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

У відповідності до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

З огляду на викладене, зазначеними нормами матеріального права, будь-яким іншим законом та умовами укладеної між сторонами розписки не передбачена можливість позичальника захистити своє порушене право в обраний ним спосіб, а саме стягнення курсової різниці валют, яка утворилася після ухвалення судового рішення у зв'язку із знеціненням гривні відносно долара США.

Тобто, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або знижуватись), однак вказана обставина не є підставою для пред'явлення стороною у зобов'язанні до іншої сторони додаткових вимог про стягнення курсової різниці, що фактично є предметом позову ОСОБА_3

Таким чином, враховуючи, що позивач не довів сам факт заподіяння йому з вини відповідача шкоди у вигляді упущеної вигоди, у зв'язку зі зміною курсу гривні по відношенню до іноземної валюти, а також враховуючи ту обставину, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2014 року про стягнення заборгованості в сумі 129163,00 грн. на даний час є виконаним, то суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на його користь курсової різниці валют у сумі 170191,046 грн.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що виходячи з того, що рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, наданих в якості позики, було ухвалено 27.10.2014 року, а виконане 30.09.2016 року, то питання щодо втрати позивача, які він поніс у зв'язку з несвоєчасним виконанням судового рішення, можуть бути предметом судового розгляду у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Однак, враховуючи, що позивач до суду із зазначеним позовом не звертався, крім того вказані обставини не були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, то у відповідності до ч.1 ст. 303 ЦПК України у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра