Справа № 750/1522/15-ц
Провадження № 2-п/750/8/17
У Х В А Л А

23 березня 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого-судді Литвиненко І.В.,

за участі секретаря Юрченко І.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 31.10.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.10.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 680 (шістсот вісімдесят) грн матеріальної шкоди та 3000 (три тисячі) грн. моральної шкоди, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 243 грн 60 коп.

20.01.2017 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.10.2016 року, мотивуючи його тим, що на момент вчинення ДТП (27.10.2014 року) заявник перебував у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Антекс», а тому в силу положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків.

В судове засідання заявник не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Позивач в судове засідання не зявився причини неявки не повідомив.

Представник ТОВ «Антекс» судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Суд вважає за можливе розглянути заяву у відсутність сторін.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до норм ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення ст. 509 ЦК України та з урахуванням положень ст.11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Суду не надано жодного доказу, яке має істотне значення для справи.

Зі змісту ст. 232 ЦПК випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин: відповідач не зявився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки відповідно до поданої 22.08.2017 року позивачем уточненої позовної заяви, останній скористався своїм абсолютним правом на звернення за захистом свого порушеного права саме до винної особи, а тому суд вважає, що заявник є належним відповідачем.

Оскільки відповідачем не наведено доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд вважає за необхідне залишити заяву про перегляд заочного рішення та його скасування без задоволення.

Керуючись ст.ст. 231-233,293 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 31.10.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає, однак відповідач може оскаржити заочне рішення суду в апеляційному порядку до апеляційного суду. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення ухвали.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.В. Литвиненко