Справа №601/50/17
Провадження № 2/601/218/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: головуючої судді Мочальської В.М.,

при секретарі Коляді О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення коштів.

Позивач зазначав, що 13 квітня 2016 року між ним (лізингоодержувач) та ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» (лізингодавець) укладено договір фінансового лізингу № 00038, за умовами якого ОСОБА_1 зобов'язується придбати у відповідача на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу (міні трактор марки ДТЗ 504 50 к/с вартістю 100 тис. грн).

Того ж дня, як передбачено умовами договору, позивач здійснив платіж у розмірі 35 тис. грн. на рахунки ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА». При детальному ознайомлені з умовами договору ним було виявлено, що вартість міні трактора складає 300 тис. грн., а не 100 тис. грн. як це було домовлено, на що відповідачем повідомлено, що це формальність і йому буде доставлено міні-трактор вартістю 100 тис. грн.. Уклавши договір ОСОБА_1 поїхав додому. Через декілька днів позивачу повинні були доставити транспортний засіб, однак цього не відбулося. Зателефонувавши у компанію «СОУЛ-УКРАЇНА» йому було повідомлено, що лише після оплати всієї суми вартості товару, а саме 300 тис. грн., він отримає міні-трактор.

Посилаючись на те, що умови договору фінансового лізингу не відповідають чинному законодавству, є несправедливими та порушують його права як споживача, на підставі статей 203, 215, 216, 220, 227,799, 806, 808 Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансовий лізинг» , позивач просив визнати зазначений договір фінансового лізингу недійсним, стягнути з відповідача 35 тис. гривень сплачених ним коштів, 640 гривень судового збору.

Позивач в судове засідання не з'явився, однак надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Дослідивши представлені докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення з наступних міркувань.

13 квітня 2016 року між ОСОБА_1 (лізингоодержувач) та ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» (лізингодавець) укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого лізингодавець зобов'язується придбати у продавця визначений лізингоодержувачем у Додатку № 1 до Договору та у даному Договорі або іншому договорі предмет лізингу за вартістю предмета лізингу, яка визначається продавцем та передати даний предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах визначених даним Договором а лізингоодержувач повинен сплачувати відповідні платежі, які передбачені даним договором. Предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб - міні трактор ДТЗ 504 50 к/с 4*4 вартістю 200 тис. грн., що підтверджується договором фінансового лізингу № 00038 від 13 квітня 2016 року ( а.с.8-14).

Згідно квитанцій «Приватбанку» від 13.04.2016 року , ОСОБА_1 було сплачено ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» 35000 грн. ( а.с.22).

Згідно заяв ОСОБА_1 до ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» від 22.04.2016 року, 22.05.2016 року, 25.08.2016 року, позивач просить змінити предмет договору лізингу № 00038 від 13.04.2016 року шляхом зміни на предмет міні-трактор з меншими габаритними об'ємами, загальною вартістю до 100 тис. грн., оскільки модель трактора передбачена договором є занадто габаритною та на даний час він не має можливості оплатити суму авансу у повному обсязі ( а.с.15-17).

Згідно листів ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» на заяви ОСОБА_1 товариство пропонує змінити предмет договору фінансового лізингу на трактор вартістю 438 тис. грн. (а.с.21).

Відповідно до ч.1ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За правилами ч.1ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ч.1 ст.807 ЦК України предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно з ч. 1ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Згідно ч.2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

До істотних умов договору лізингу Закону України «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, який є вичерпний.

У розділі «Визначення термінів» договору визначено, що платіж за оформлення договору це першочерговий одноразовий платіж, розмір якого погоджений між сторонами та входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом документів та укладанням договору, а також за здійснення необхідних дій лізингодавця, які пов'язані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу, незалежно від назви призначення платежу у квитанції про сплату. Розмір платежу за оформлення договору становить 10% від погодженої вартості предмета лізингу.

Вказаний пункт договору порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не є лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні стандартної форми договору. Тобто, зазначений у договорі адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу, як і до інших передбачених законом платежів, а тому умови договору про сплату позивачем адміністративного платежу не відповідають діючому законодавству.

Як вбачається з копії Договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами:

Лізинговий платіж - щомісячний платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця у строк, у порядку та у розмірі згідно даного договору та/або додатку № 2 до договору (Графік сплати лізингових платежів).

Авансовий платіж - це обов'язковий платіж, що складає частину від погодженої вартості предмета лізингу, розмір якого погоджено сторонами та визначено у даному договорі, який сплачується лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця на умовах договору до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем.

Обсяг фінансування - сума грошових коштів, що становить різницю між вартістю предмета лізингу, при його купівлі лізингодавцем, та сплаченим лізингоодержувачем авансовим платежем та відповідних доплат, на умовах викладених у даному договорі. Порядок, строки та розмір сплати лізингоодержувачем обсягу фінансування визначається у договорі та у додатку № 2 до договору.

Винагорода Лізингодавця - визначений у даному договорі річний відсоток надання в лізинг предмет лізингу.

Період лізингу - означає строк, на який предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу на умовах, погоджених у цьому договорі.

Відповідно до п. 17.2 Прикінцевих положень вказаного договору підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Згідно із з п. 2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до п. 1.3 договору лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем виключно за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета лізингу.

В договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Частинами 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно п. 5.4 договору, лізингоодержувач погоджується взяти на себе та нести всю відповідальність в межах, встановлених цим договором та чинним законодавством України стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу, який було передано лізингоодержувачу, щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним та фізичним особам або майну, що виникли прямо або опосередковано внаслідок володіння, експлуатації, транспортування предмета лізингу, або стану предмета лізингу протягом періоду лізингу або протягом терміну володіння лізингоодержувачем предмету лізингу.

Відповідно до п. 7.3 договору, лізингодавець здійснює фактичне страхування предмета лізингу та супутніх ризиків, при цьому у договорі страхування відшкодування можливого завданого збитку у межах страхової суми має бути встановлене на користь лізингодавця. Предмет лізингу страхується на весь строк дії цього договору. Витрати, понесені лізингодавцем в результаті укладання та/або пролонгації договору страхування, компенсуються останньому лізингоодержувачем згідно окремо виставленого рахунку, в якому вказується дата до якої необхідно сплатити рахунок. У разі сплати після дати, яка визначена в рахунку, лізингоодержувач зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 10% від суми компенсації.

Разом з тим, до істотних умов договору лізингу Закон України «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, які, згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним.

Як вбачається із договірних умов, складові лізингового платежу платіж за оформлення договору та авансовий платіж - виходять за межі переліку таких платежів, передбачених законом.

Відповідно до умов, викладених у п. 12.1 договору лізингоодержувач, який сплатив платіж за оформлення договору та/або не сплатив чи частково або повністю сплатив авансовий платіж та не отримав транспортний засіб, має право протягом трьох днів з моменту підписання договору розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі (заяві) з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного рекомендованого листа з повідомленням про вручення на адресу лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством України, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки такого розірвання. В такому випадку поверненню підлягає сплачений лізингоодержувачем авансовий платіж та/або частина авансового платежу та 20% від сплаченого лізингоодержувачем платежу за оформлення договору. У разі якщо заява про розірвання договору подана з порушенням строку вказаного у даному пункті, платіж за оформлення договору в такому випадку поверненню не підлягає.

Вказана умова договору суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 цього Закону, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, є несправедливою умовою договору.

Таким чином, виходячи з аналізу змісту договору лізингу, суд вважає доведеним включення відповідачем у договір несправедливих для лізингоотримувача умов.

Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно суд вважає обґрунтованим вимогу про визнання договору недійсним.

На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 00038 від 13.04.2016 року, укладений між ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» та ОСОБА_1 нотаріально посвідчено не було.

На підставі вищенаведеного, суд визнає договір фінансового лізингу № 00038 від 13.04.2016 року, укладений між ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» та ОСОБА_1 недійсним та застосовує наслідки недійсності правочину.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 220, 227, 509, 628, 799, 806, 808 ЦК України, ст.ст.4, 10, 11, 60, 88, 212-215, 226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати договір фінансового лізингу № 00038 від 13 квітня 2016 року, укладеним між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «СОУЛ-УКРАЇНА» - недійсним.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «СОУЛ-УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 35 000 (тридцять п'ять) гривень.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «СОУЛ-УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Кременецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області через Кременецький районний суд Тернопільської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вказане рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: