Справа № 307/1714/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Готра Т.Ю., Собослой Г.Г.

при секретарі: Чучка Н.В.,

за участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника за довіреністю ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Тячівського районного суду від 14 грудня 2016 року у справі за цивільним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» про визнання правочину недійсним. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.06.2011 року між ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 254/11 за умовами якого банк зобовязався надати, а позичальник отримати грошові кошти в сумі 260 000 гривень з кінцевим терміном повернення до 01.06.2016 року на придбання транспортного засобу автомобіля марки «MERSEDES-BENZ» модель ML 350 CDI 4 MATIC. Відсоткова ставка за користування позикою становить 20 % річних. (спеціальна частина кредитного договору). Крім того спеціальна частина містить відомості про умови кредитування в рамках партнерської програми між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та Західно-Український автомобільний дім відсоткова ставка становить 14.99 % річних. Згідно п.1.1.1. кредитного договору кредит надається в рамках умов партнерської програми і в частині розміру відсоткової ставки діють умови кредитування з урахуванням п.5 спеціальної частини договору.

Просить визнати недійсним кредитний договір № 254/11 від 01 червня 2011 року укладений між Відкритим акціонерним товариством ВіЕйБі Банк та ОСОБА_2.

Рішенням Тячівського районного суду від 14 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник за довіреністю ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення, якою просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник Банку в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що волевиявлення позивача на укладення договору про надання споживчого кредиту № 254/11 від 01.06.2011 року було вільним, жодного тиску з боку контрагента або інших осіб на укладення договорів не виявлено, договір підписаний сторонами, а тому ними вільно визначені умови надання кредиту, а також мета кредиту, розмір та строк сплати процентів, тощо. При підписанні договорів та отриманні кредиту від позивача будь-яких заперечень не надходило, а отже, підпис позичальника на договорі про отримання споживчого кредиту № 254/11 від 01.06.2011 року є письмовим підтвердженням того, що позичальник у письмовій формі ознайомлений з умовами кредитування, а також свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування. Таким чином, всі вимоги щодо інформування споживача банком були виконані.

Відповідно до п. 1.4.1 вказаного кредитного договору протягом періоду участі позичальника в партнерській програмі для визначення суми процентів застосовується розмір процентної справи, передбачений в пп. 5.1 спеціальної частини договору, тобто 14.49%. А відповідно до п. 2.5.1 кредитного договору умовами кредитування в рамках партнерської програми, закріплені цим договором, є дійсними лише при умові належного виконання позичальником зобовязань, передбачених пп. 1.7.1, 1.7.2, 1.7.4 та 3.3.7.2 загальної частини.

У п. 2.5.2 кредитного договору наведено перелік обставин, настання яких свідчить про вихід позичальника з партнерської програми, серед яких: 1.7.1, 1.7.2, 1.7.4 та 3.3.7.2 загальної частини.

- невиконання чи неналежне виконання позичальником зобовязань, передбачених пп. 1.7.1, 1.7.2, 1.7.4 та 3.3.7.2 загальної частини кредитного договору;

- зміна позичальником страховика за договором страхування, укладеним відповідно до п. 1.7.1 загальної частини кредитного договору, рівно як і несплата позичальником чергового страхового платежу, внаслідок чого такий договір страхування припиняє свою дію;

- зміна позичальником страховика за договором страхування, укладеним відповідно до п. 1.7.2 загальної частини кредитного договору, рівно як і несплата позичальником чергового страхового платежу, внаслідок чого такий договір страхування припиняє свою дію.

Судом встановлено, що 01.06.2011 року між ВАТ Всеукраїнський акціонерний банк «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 254 /11 за умовами якого банк зобовязався надати , а позичальник отримати грошові кошти в сумі 260 000 гривень з кінцевим терміном повернення до 01.06.2016 року на придбання транспортного засобу автомобіля марки «MERSEDES-BENZ» модель ML 350 CDI 4 MATIC. Відсоткова ставка за користування позикою становить 20 % річних (стандартні умови кредитування). Крім того спеціальна частина містить відомості про умови кредитування в рамках партнерської програми між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та Західно-Український автомобільний дім відсоткова ставка становить 14.99 % річних.

Згідно п. 1.1.1. кредитного договору Кредит надається в рамках умов партнерської програми в частині розміру відсоткової ставки діють умови кредитування з урахуванням п. 5 спеціальної частини договору.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У п. 2.1.2. Банк зазначив, що підписанням цього договору позичальник підтверджує що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію визначену ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління національного банку України від 10.05.2007 р. № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Однак, в матеріалах справи відсутня інформація стосовно того, що банк інформував позивача про сукупну вартість кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями ч. 5 ст.11, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Як вбачається з умов кредитного договору банком передбачено умови кредитування як під 20% річних так і під 14.49 % річних.

Так відповідно до п. 1.4.1. Протягом періоду участі Позичальника у партнерській програмі для визначення суми процентів застосовується розмір процентної ставки передбачений п. 5.1. спеціальної частини тобто 14.49 % річних.

У договорі застави транспортного засобу від 01 червня 2011 року № 254/2011/8-1 сторони визначили, що процентна ставка становить 20 % річних.

Таким чином, суд не перевірив доводи позивача, що кредитування відбулося за підвищеною ставкою, розрахунок платежів здійснювався не по партнерській програмі, а по стандартних умовах кредитування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та суперечать матеріальному закону.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія,

Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 14 грудня 2016 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір №254/11 від 01 червня 2011 року укладений між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді