Номер провадження: 22-ц/785/3073/17
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.10.2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором кредиту,

встановила:

01 квітня 2016 року позивач- Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк») звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачівв солідарному порядку заборгованість за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_3 26.02.2008 року було укладено кредитний договір, відповідно до якого він отримав споживчий кредит в сумі 50 000,00 доларів США, строком дії до 26.02.2018 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків за користування ним (далі - Кредитний договір).

Після отримання кредиту ОСОБА_3 належним чином не виконав грошове зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 12 683,31 доларів США та пеня в розмірі 14 682,53 грн.

Поручителем за Кредитним договором виступила ОСОБА_4, згідно Договору поруки від 26.02.2008 року, яка взяла на себе солідарну відповідальність за належне виконання кредитором умов Кредитного договору.

Посилаючись на порушення боржником ОСОБА_3 умов Кредитного договору, представник позивача просив достроково стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за Кредитним договором, відсотки та штрафні санкції.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2016 позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» були задоволені.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 31 жовтня 2016 року було залишено без задоволення (а.с.93).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у зв'язку з чим та на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Та обставина, що між позивачем і відповідачем ОСОБА_3 а також між позивачем і відповідачем ОСОБА_4 26 лютого 2008 року був укладений Кредитний договір та Договір поруки, відповідно, та те що відповідач ОСОБА_3 порушив умови Кредитного договору, та те, що відповідачі повинні в солідарному порядку відшкодувати позивачу заборгованість по Кредитному договору, проценти за користування кредитними коштами і пеню, підтверджуються наявними у справі доказами, визнані сторонами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню і вважаються встановленими.

Спірним в даному випадку є те, чи є умови Кредитного договору справедливими, з урахуванням зростання курсу долара США по відношенню до гривні в теперішній час, чи повинен відповідач погашати кредит та сплачувати відсотки і пеню достроково, враховуючи його хворобу і неможливість дострокового погашення кредитної заборгованості.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами порушені умови Кредитного договору та Договору поруки, а тому вони мають в солідарному порядку погасити позивачу заборгованість за Кредитним договором у розмірі 12 683,31 доларів США та пеню в розмірі 14 682,53 грн.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання виконуються належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно до ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що якщо грошове зобов'язання визначено в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день здійснення платежу.

Разом із тим, у разі, якщо позикодавець ставить питання про стягнення заборгованості в іноземній валюті, то суд має стягнути заборгованість саме в іноземній валюті, за умови, якщо у банку малась відповідна ліцензія на надання кредиту в іноземній валюті, про що суд обгрунтовано вказав в оскаржуваному судовому рішенні, з посиланням на практику Верховного Суду України.

Крім того, разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

У справі, яка є предметом перегляду, Кредитний договір укладено сторонами 26.02.2008 року. На час укладення цього Кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

В свою чергу, АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач - ПАТ «УкрСиббанк», на час укладення Кредитного договору мав Банківську ліцензію та відповідні Дозволи на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с.39-41).

Що стосується посилання апелянта не несправедливі умови Кредитного договору, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо

одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть

перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно

до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом Кредитного договору, Договору поруки та графіком погашення кредиту, відповідачі у повному обсязі усвідомлювали умови надання банком кредиту, їх погашення, а також настання наслідків у разі порушення позичальником своїх зобов'язань по Кредитному договору.

Так, згідно п. 7.13. Кредитного договору зазначено, що сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір, Позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладенням цього Договору отримав від банку інформаційний лист згідно законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.10).

Підписуючи Договір поруки, відповідач ОСОБА_4 також повністю погодилась нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов Кредитного договору відповідачем ОСОБА_3

З огляду на викладене, умови Кредитного договору, Договору поруки є зрозумілими, справедливими і усвідомлювались сторонами у повному обсязі, у тому числі щодо валютних ризиків, у зв'язку з чим мають виконуватися сторонами належним чином.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Крім викладеного, колегія суддів зазначає, що до суду апеляційної інстанції апелянт надав суду клопотання про залучення до справи оригіналу довідки ПАТ «УкрСиббанк» про те, що станом на 03.03.2017 року відповідач ОСОБА_3 не має отриманих та непогашених кредитів (а.с.113).

З цього приводу колегія суддів зазначає, що вказані обставини не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення, оскільки на час його ухвалення воно було законним і обгрунтованим і інформації щодо погашення кредитної заборгованості станом на 31 жовтня 2016 року, рівно як і станом на 31 січня 2017 року (ухвала про відмову в перегляді заочного рішення), матеріали справи не містили.

У разі, якщо дійсно, заборгованість по Кредитному договору на даний час погашена, то це при наявності достатніх умов, може бути підставою для вирішення питання щодо звільнення відповідачів від обов'язку виконати оскаржуване рішення суду на стадії його виконання.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.10.2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко