№ 556/1685/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2017 дата розгляду справи

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі

головуючої судді Іванків О.В.,

при секретарі Басик Г.Т.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Озерецької сільської ради, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Озерецької сільської ради Володимирецького району, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог в судовому засіданні пояснив, що його батько ОСОБА_5 в 2005 році склав заповіт в його користь. Однак після смерті батька позивачу стало відомо, що після цього батько склав інший заповіт в користь відповідача ОСОБА_3 Вважає, що вказаний заповіт, посвідчений 22 липня 2009 року секретарем Озерецької сільської ради на користь ОСОБА_3 є недійсним, оскільки не відповідає фактичній волі батька, яку він неодноразово висловлював. Крім того, підпис на заповіті не подібний до підпису батька, а в день складання та посвідчення заповіту ОСОБА_5 перебував в м.Кузнецовськ, на обстеженні у лікарів у звязку із погіршенням стану здоровя. Враховуючи сукупність вказаних обставин, просив визнати заповіт ОСОБА_5, посвідчений 22 липня 2009 року недійсним.

Представник відповідача Озерецької сільської ради заперечив проти позову, надав письмові пояснення, в яких вказував, що посвідчення заповіту ОСОБА_5 здійснено з дотриманням вимог законодавства та у відповідності до волі заповідача. Просив відмовити в задоволенні позову, розгляд справи проводити у відсутності представника.

Третя особа ОСОБА_3 заперечила проти позову ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним та визнання за нею права власності на спадкове майно.

В заперечення позову ОСОБА_1 та в обґрунтування власних позовних вимог, ОСОБА_3 пояснила, що вона разом зі своїм співмешканцем та дітьми в 2009 році проживала в с.Озірці в будинку батька, доглядала за ним. Батько висловив бажання скласти заповіт у її користь, оскільки вона є наймолодшою із дітей в сімї. Це була власна воля батька, ніхто на нього не впливав і не схиляв до складання заповіту. Оскільки батько був обмежений у рухах, вона разом із співмешканцем та дітьми відвезла його до сільської ради, почекала, доки секретар склав та посвідчив заповіт, після чого повернулись додому. В день посвідчення заповіту батько не був в Кузнецовську, докази, які з цього приводу надає позивач ОСОБА_1, є неправдивими. Вважає, що брат ОСОБА_1 сфальсифікував заповіт в свою користь, просила визнати цей заповіт недійсним та визнати за нею право власності на житловий будинок №14 по вул..Шевченка в с.Озерці Володимирецького району, як на спадщину після смерті батька, оскільки правовстановлюючі документи на будинок відсутні, і державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. В той же час, в задоволенні позову ОСОБА_1 просила відмовити.

ОСОБА_1 заперечив позовні вимоги ОСОБА_3, вказав, що заповіт, про визнання якого недійсним просить позивач, був складений батьком в лікарні, посвідчений державним нотаріусом, будь-яких порушень при цьому допущено не було. В той же час, цей заповіт вже втратив свою чинність, і визнавати його недійсним через суд непотрібно.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, оцінивши та проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, в той же час підстави для задоволення позову ОСОБА_3 відсутні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ВасильМиколайович 18 березня 2005 року склав заповіт на користь свого сина ОСОБА_1. Вказаний заповіт посвідчено у Володимирецькій центральній районній лікарні державним нотаріусом Володимирецької ДНК, реєстраційний номер 150.

Також встановлено, що 22 липня 2009 року секретарем Озерецької сільської ради Володимирецького району посвідчено інший заповіт ОСОБА_5, реєстровий номер 24, з якого вбачається, що все належне йому майно він заповідає доньці ОСОБА_3.

Як вбачається зі ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті, право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Заповіт є одностороннім правочином, тому до нього застосовуються загальні положення про правочини та положення про недійсність правочинів, встановлених ст. ст. 215 - 236 ЦК України. Виходячи із загальних правил правомірності правочинів, зокрема ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

У відповідності до ст.ст.1247, 1248, 1253 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у Цивільному Кодексі.

У відповідності до ч.1 ст.1257 ЦК України, заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Порядок посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування, крім норм ЦК України та Закону України «Про нотаріат», на час посвідчення оспорюваного ОСОБА_1 заповіту регулювався Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських ОСОБА_7 народних депутатів України", затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 25.08.94 № 22/5, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 26.10.94 за № 256/466 із змінами та доповненнями, (надалі Інструкція), та Порядком посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 419 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2006 р. № 940 (надалі Порядок).

Аналіз змісту та форми оспорюваного заповіту ОСОБА_5 свідчить про порушення вказаних вимог закону при його складанні та посвідченні.

З приводу обставин посвідчення цього заповіту ОСОБА_3 пояснила, що на прохання батька, в день складання заповіту, вона в другій половині дня, після обіду відвезла його до сільської ради, де в кабінеті секретар сільської ради склав та посвідчив заповіт. Оскільки батько хворів, тяжко рухався, вона, її співмешканець та діти відвезли його до сільської ради на візочку, чекали під час посвідчення заповіту, і після цього відвезли батька додому. Секретар сільської ради спочатку розпитував батька, потім запитав, чи може він власноручно писати, і після цього батько записував, те, що йому диктував секретар. В цілому стан здоровя батька був задовільним, він усвідомлював свої дії.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 пояснили суду, що дійсно в період, коли вони проживали в с.Озерці в будинку ОСОБА_5 вони разом зі ОСОБА_3 для посвідчення заповіту відвозили ОСОБА_5 до сільської ради на візочку, оскільки він погано рухався.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він в 2009 році працював секретарем виконавчого комітету Озерецької сільської ради, дійсно посвідчував заповіт ОСОБА_5, якого привезли до приміщення сільської ради його рідні. В той же день ОСОБА_3 приходила на прийом до сільського голови та просила відвідати батька на дому з приводу заповіту. Оскільки посвідчення заповітів відноситься до обовязків саме секретаря сільської ради, за вказівкою голови, ОСОБА_10 пішов додому до ОСОБА_5, поговорив з ним, при цьому ОСОБА_5 висловив бажання скласти заповіт в користь доньки ОСОБА_3. Оскільки ОСОБА_10 не мав можливості відразу на місці скласти та посвідчити заповіт, він запропонував прийти пізніше, однак ОСОБА_3 сказала, що може привезти батька до сільської ради. Через деякий час ОСОБА_3, її чоловік та діти привезли ОСОБА_5 до сільської ради, де і відбулось складання та посвідчення заповіту. ОСОБА_5 писав на заповіті від руки особисто, але робив це з трудом, оскільки ліва рука у нього була паралізована, тому в заповіті мають місце виправлення.

Разом з тим, показання вказаних свідків та позивача ОСОБА_3 містять істотні суперечності, жоден із допитаних не назвав точної дати та часу складання заповіту.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказали, що до сільської ради ОСОБА_5 відвозили перед обідом, в той же час, як вбачається з пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_10 та посвідчувального напису на заповіті, він посвідчений 22 липня 2009 року о 15 годині 10 хв.

Ні позивач ОСОБА_3, ні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не вказували в своїх поясненнях та показаннях, що ОСОБА_10 перед посвідченням заповіту приходив до будинку ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що позивач ОСОБА_1 споював свого батька, часто приїжджав і привозив йому горілку. В той же час свідок вказала, що ОСОБА_1 батька не відвідував і жодних відносин вони не підтримували.

Свідок ОСОБА_8 та позивач ОСОБА_3. зазначали, що ОСОБА_5 хоча і хворів, але стан його здоровя був задовільним, лише декілька разів у нього підвищувався тиск, і ОСОБА_3 зверталась по медичну допомогу. В той же час, всі учасники судового засідання та допитані свідки визнали, що ОСОБА_5 був інвалідом, не міг самостійно рухатись, частина його тіла була паралізованою. При цьому свідок ОСОБА_9 вказувала у своїх поясненнях, що «дід був дуже хворим, інвалідом, пережив багато приступів та інсультів».

З огляду на такі суперечності суд відкидає показання вказаних свідків та вважає їх неналежними доказами на спростування позовних вимог ОСОБА_1

Крім того, факт складання ОСОБА_5 заповіту саме 22 липня 2009 року спростовується сукупністю інших досліджених судом доказів.

Так, позивач ОСОБА_1 пояснив, що його батько ОСОБА_5 проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, в 2005 році переніс інсульт, після цього хворів, потребував постійного дорогого лікування, стан здоровя його був незадовільний. Деякий час батько жив у сестри ОСОБА_3, після розлучення сестра разом зі своїм співмешканцем та дітьми переїхала до будинку батька. Сам позивач завжди підтримував стосунки з батьком, відвідував, допомагав в разі потреби, купляв ліки, возив на обстеження. 22 липня 2009 року стан батька погіршився, і він повіз його на обстеження до Кузнецовської СМСЧ. Разом зі своїм товаришем ОСОБА_7 вони приїхали до села Озірці, посадили батька в машину, відвезли його до лікарні, де ОСОБА_7 допомагав проходити лікарів, відвозити батька на кардіограму і т.н. Батька обстежили невропатолог, кардіолог, призначили лікування. Всього вони пробули в лікарні приблизно до 17 години, після чого повернулись до села. Тому ОСОБА_5 22 липня 200 року не міг перебувати в сільській раді та посвідчувати оспорюваний заповіт.

Вказані пояснення позивача повністю підтверджено іншими доказами, які досліджено судом.

Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він добре знає та товаришує з позивачем ОСОБА_1, також добре знав і його батька ОСОБА_5 Відносини у ОСОБА_1 з батьком були дружніми, ОСОБА_5 завжди говорив, що його майно залишиться ОСОБА_1. ОСОБА_5 тяжко хворів, ОСОБА_1 постійно лікував батька, купляв ліки, возив його до лікарів. Зокрема ОСОБА_7 допомагав ОСОБА_1 відвозити батька до Більськовільської лікарні, а також в м.Кузнецовськ. Влітку 2009 року, на прохання ОСОБА_1 він біля 12 години приїхав разом з ним в село Озерці, де жив батько ОСОБА_11, щоби відвезти його до лікарні. Він допомагав ОСОБА_1 помістити його батька в машині, оскільки батько був дуже хворий, погано себе почував, не міг сам пересуватись і залишатись без нагляду. В лікарні ОСОБА_7 також допомагав ОСОБА_1 провести обстеження батька, його оглядали різні лікарі, робили кардіограму, ще якісь обстеження. В Кузнецовській СМСЧ вони всі разом перебували досить довго, приблизно до 16 години 30 хв., після цього відвезли ОСОБА_5 додому, в село. ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ще побули з ОСОБА_5 в будинку, після чого свідок біля 20 години поїхав автобусом додому, а ОСОБА_1 залишився з батьком.

З медичної карти №29.208.05 ОСОБА_5 вбачається, що 22 липня 2009 року він був обстежений лікарями Кузнецовської СМСЧ №3 невропатологом, кардіологом, йому призначено кардіограму та медикаментозне лікування, тобто у вказаний день ОСОБА_5 перебував за межами с.Озерці Володимирецького району.

Твердження позивача ОСОБА_3 та її представника про те, що названа медична карта є неналежним доказом, оскільки записи в ній викликають сумніви, не враховуються судом з огляду на таке.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 (лікар-невропатолог Кузнецовської СМСЧ №3) підтвердив, що записи за 22 липня 200 року в медичній карті ОСОБА_5 здійснено саме ним, а також пояснив, що незалежно від місця проживання особи, при зверненні до медичної установи він як лікар зобовязаний оглянути людину, надати допомогу, провести обстеження, призначити лікування. Записи можуть здійснюватись в карті, яку надав хворий, або в іншій карті.

Аналогічні показання дала суду свідок ОСОБА_13 лікар-кардіолог Кузнецовської СМСЧ №3.

Допитана в судовому засіданні за клопотанням представника ОСОБА_3 свідок ОСОБА_14 пояснила, що надана їй для огляду медична карта ОСОБА_5 відповідає формі, встановленій для медичних карт, такі карти дійсно заводились та заповнювались для хворих Більськовільської лікарні (в подальшому амбулаторія загальної та сімейної медицини), де даний свідок працювала головним лікарем. Частина записів в цій карті виконана саме ОСОБА_14 при зверненні ОСОБА_5 до медичної установи або при його огляді на дому. Карта велась до часу смерті ОСОБА_5 При цьому карта могла зберігатись як в медичній установі, так і на руках у хворого або членів його сімї. Після смерті хворого карта зазвичай передається до архіву медустанови, але могла бути видана будь-кому з родичів

Таким чином, приймаючи до уваги показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_13, а також ту обставину, що медична карта ОСОБА_5 велась з 21.07.2008 року до часу його смерті 12.02.2013, записи в карті є послідовними, їх хронологія не порушена, суд приходить до висновку, що даний доказ є належним та допустимим доказом.

З урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_1 сукупністю наданих ним доказів поза розумним сумнівом довів, що 22 липня 200 року о 15 год. 10 хв., а також до цього часу, ОСОБА_5 був відсутній в населеному пункті по місцю посвідчення заповіту, а саме в с.Озерці Володимирецького району, що виключає особисте підписання ним заповіту в сільській раді у день та час, зазначені в тексті заповіту.

При цьому суд враховує також ту обставину, що стан здоровя ОСОБА_5 22 липня 2009 року, зафіксований лікарями у медичній карті, а саме скарги на головний біль, порушення мови, координації, дезорієнтація у просторі та часі, підвищення артеріального тиску не відповідає тим обставинам посвідчення заповіту, на які вказали суду свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, оскільки виходячи з їх пояснень, ОСОБА_5 був у задовільному стані, усвідомлював свої дії. Наведена розбіжність, на думку суду, свідчить про те, що заповіт ОСОБА_5 не міг бути посвідчений 22 липня 2009 року.

На користь таких висновків суду свідчить також і висновок судово-почеркознавчої експертизи №49/15 від 27.01.2016 року. Так, в описовій частині вказаного висновку експерт зазначає, що встановлені збіжності та розбіжності у почерку та підписі ОСОБА_5 на тексті оспорюваного заповіту не дають підстави не тільки для категоричного, але й для ймовірного позитивного висновку про тотожність почерку та підпису ОСОБА_5 на тексті заповіту із наданими для дослідження зразками.

Враховуючи сукупність вказаних доказів, суд приходить до висновку, що заповіт від імені ОСОБА_5 Ми, посвідчений 22 липня 2009 року в с.Озерці Володимирецького району о 15 год.10 хв. секретарем Озерецької сільської ради, не підписаний особисто заповідачем, що свідчить про грубе порушення порядку його посвідчення.

У відповідності до ч.1 ст.1257 ЦК України, заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Як вбачається з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

З приводу позовних вимог ОСОБА_3 судом встановлено наступне.

Як вже зазначалось, ОСОБА_5 18 березня 2005 року склав заповіт на користь свого сина ОСОБА_1. Вказаний заповіт посвідчено у Володимирецькій центральній районній лікарні державним нотаріусом Володимирецької ДНК, реєстраційний номер 150.

У відповідності до ст.1254 чч.2-4 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, передбачених Законом.

З урахуванням викладеного, з огляду на нікчемність заповіту ОСОБА_5, складеного 22 липня 2009 року, заповіт ОСОБА_5 від 18 березня 2005 року втратив чинність, і його дія не підлягає відновленню.

Таким чином, підстав для визнання недійсним правочину (в даному випадку заповіту), який вже втратив чинність, суд не вбачає.

Що стосується визнання за ОСОБА_3 права власності на спадкове майно, то в цій частині у задоволенні позову також слід відмовити з таких підстав.

У відповідності до ст.ст.1296, 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Державним нотаріусом Володимирецької ДНК було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на житловий будинок №14 по вулиці Шевченка в с.Озерці Володимирецького району.

В той же час, сторони в своїх поясненнях вказали, що такі документи були виготовлені позивачем ОСОБА_1 ще за життя батька, і копію свідоцтва про право власності на цей житловий будинок надано суду (а.с.11).

З урахуванням викладеного, судом не встановлено порушення спадкових прав позивача ОСОБА_15, які можуть бути оформлені у встановленому законом порядку, і підстав для їх захисту чи поновлення суд не вбачає.

Крім того, суд приймає до уваги, що у звязку із втратою чинності заповіту ОСОБА_5 від 18 березня 2005 року та з урахуванням нікчемності його заповіту від 22 липня 2009 року, виходячи з вимог ч.2 ст.1223 ЦК України, спадкування майна ОСОБА_5, який помер 2013 року, здійснюється за законом, оскільки інші дійсні заповіти ОСОБА_5 відсутні.

Оскільки і ОСОБА_1, і ОСОБА_3 як спадкоємці першої черги, прийняли спадщину після смерті батька, подавши про це заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, як це передбачено ст..1268 КК України, визнання права власності на спадкове майно лише за одним із спадкоємців позивачем ОСОБА_3 призведе до порушення прав іншого спадкоємця.

З урахуванням сукупності встановлених обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову ОСОБА_3 відсутні

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 15, 130, 174, 208, 209 ЦПК України, ст.ст.203, 207, 1218, 1233, 1234, 1247, 1248, 1253, 1257, 1258, 1262, 1296, 1297 ЦК України суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним задовольнити повністю.

Визнати заповіт від імені ОСОБА_5 від 22 липня 2009 року, посвідчений секретарем Озерецької сільської ради Володимирецького району Рівненської області, зареєстрований в реєстрі під №24 недійсним.

Стягнути зі ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 понесені ним та документально підтверджені судові витрати в сумі 730 (сімсот тридцять) грн.. 80 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляцію може бути подано сторонами протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, що приймали участь у розгляді справи але не були присутніми під час проголошення рішення, мають право подати апеляцію протягом десяти днів з часу отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після оголошення ухвали апеляційного суду.

Головуюча: