Справа № 308/8767/17
У Х В А Л А

Іменем України

20 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Джуга С.Д.

суддів: Готри Т.Ю., Мацунича М.В.

при секретарі: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 26 вересня 2017 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

встановила:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 26 вересня 2017 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви.

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просив її скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із вищезазначеним позовом.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 13 вересня 2017 року вказану позовну заяву залишено без руху із зазначенням, що позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, а саме: позовна заява не містить місця проживання (перебування) або місцезнаходження відповідача, поштовий індекс, номери засобів звязку, якщо такі відомі; зазначення доказів, що підтверджує кожну обставину, а саме: факт реєстрації шлюбу та наявність дітей.

25 вересня 2017 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав на адресу суду письмову заяву про усунення недоліків, в якій просив відкрити провадження у даній справі, зазначаючи, що подана ним позовна заява відповідає вимогам ЦПК України, оскільки в позовній заяві є обґрунтування, яке свідчить про неможливість отримання позивачем свідоцтва про укладення шлюбу, а відповіді на запит від 03 серпня 2017 року від Ужгородського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області для видачі свідоцтва про одруження позивачем не отримано. Крім того, вказано про те, що у сторін відсутні неповнолітні діти, тому відсутня необхідність надання копій свідоцтва про народження дітей, які позивач теж не має змоги отримати, оскільки діти були народженні в іншій країні, а саме: Російській Федерації.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 26 вересня 2017 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто матеріали позивачу з підстав передбачених ч.2 ст.121 ЦПК України, оскільки, в установлений в ухвалі строк недоліки позовної заяви не усунуті.

Проте, зазначених висновків суддя суду першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, які регулюють питання про залишення заяви без руху та її повернення (ст. 121 ЦПК України).

Згідно ч.1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Залишаючи без руху позовну заявуОСОБА_2, суддя першої інстанції зазначив, що в позовній заяві не вказано місце проживання (перебування) або місцезнаходження відповідача, поштовий індекс, номери засобів звязку, якщо такі відомі, однак суддею першої інстанції не взято до уваги, що позивачем в позовній заяві вказано про те, що місце перебування і місце роботи відповідачки ОСОБА_3 позивачу невідомі, оскільки вона залишилась проживати на території Російської Федерації та являється громадянкою вказаної держави, відтак позивачем в позовній заяві обґрунтовано чому саме ним не зазначено місце проживання чи перебування відповідачки.

Безпідставними та необґрунтованими є також посилання в ухвалі від 13.09.2017 року про ненадання позивачем доказу про укладення шлюбу та наявність дітей у шлюбі, оскільки зі змісту поданої позовної заяви, зокрема з її описової частини, вбачається, що 03.08.2017 року, ОСОБА_2 через Ужгородський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області звернувся з Анкетою «По истребованию документов о государственной регистации актов гражданського состояния с територии государств-членов СНГ и стран Балтии» для видачі свідоцтва про одруження, однак станом на момент подачі позовної заяви до суду та залишення позовної заяви без руху відповідь позивачу не надійшла, при цьому в прохальній частині позовної заяви позивач просив суд першої інстанції направити судове доручення про витребування свідоцтва про одруження між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Новоівановського с/в Івановського району, Амурської області, Російської Федерації та судове доручення про передачу копії позовної заяви відповідачу (а.с.2-3,5,11).

За змістом ст.119 ЦПК України позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини, і необхідність подання доказів, разом з позовною заявою статтею 119 ЦПК України не передбачено.

Виходячи з наведеного, зазначати певні докази на підтвердження обставин, які вказані в позові, є диспозитивне право позивача, гарантоване цивільно - процесуальним законом.

Як зазначено в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати її заявнику.

Тобто, на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, оскільки кожна сторона вправі розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд і не позбавлена права подавати відповідні докази на наступних стадіях судового розгляду,відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність предявлених позовних вимог, при цьому, сама оцінка доказів є можливою на стадії розгляду справи по суті.

Крім того, колегія апеляційного суду констатує, що до апеляційного суду Закарпатської області від позивача надійшло доповнення до апеляційної скарги, в якому зазначено, що 19.10.2017 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану було направлено ОСОБА_2 свідоцтво про укладення шлюбу «повторно», яке долучено до поданого доповнення.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддею першої інтонації не були враховані вищезазначені вимоги ЦПК України та керівні роз'яснення Пленуму Верховного Суду України та помилково зроблено висновки про наявність правових підстав для визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу.

Оскільки судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі вирішено з порушенням порядку, встановленого для його вирішення, ухвала судді Ужгородського міськрайонного суду від 26 вересня 2017 року, відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, підлягає скасуванню з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 307,312,313-315 ЦПК України колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 26 вересня 2017 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - скасувати з передачею питання щодо відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді