Справа № 525/1161/17
Провадження № 2/525/406/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2017 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3, яка була зареєстрована та проживала на момент смерті за адресою АДРЕСА_1, сама. До складу спадкового майна, поряд з іншим, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ. - А-1,а), літньої кухні (літ. - Б), сараю (літ. - В), сараю (літ. - Г), навісу (літ. - г), гаража (літ. - Д), сараю (літ. - Д1), сараю (літ. - Д2), сараю (літ. - д), колодязя №1.

Як зазначає позивач, даний житловий будинок з господарськими будівлями відносився до колгоспного двору на 15.04.1991 року, ОСОБА_3 була членом двору, головою двору була ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , за життя правовстановлюючого документа не виготовила, долі не виділяла в «бувшому колгоспному дворі» та померла.

Згідно по господарської книги № 12 за 2016-2020 роки , особовий рахунок НОМЕР_1 на момент смерті на ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 - це домоволодіння рахувалось за нею. За цим домоволодінням рахувалась земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га та вона цією земельною ділянкою користувалась до своєї смерті, у власність земельна ділянка не передавалась. Правовстановлюючих документів на житловий будинок ОСОБА_3 не виготовила за життя.

Позивачка вказує, що вона є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, цей заповіт був складений нею 03.10.2016 року та посвідчений секретарем Білоцерківської сільської ради, цим заповітом, який є чинний на момент смерті, ОСОБА_3 заповіла все своє майно їй, ОСОБА_1, спадщину позивачка прийняла шляхом подання заяви в шестимісячний строк до приватного нотаріуса Сахарової Л.І., інших спадкоємців немає.

Однак, коли позивачка звернулася до приватного нотаріуса Великобагачанського нотаріального округу Сахарової Л.І. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, то нотаріус відмовила їй в зв'язку з тим, що на житловий будинок відсутнє свідоцтво про право власності на ім'я померлої ОСОБА_3.

Посилаючись на вищевказані обставини та на те, що в позасудовому порядку отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно (житловий будинок з господарськими будівлями) не можливо, так як на померлого документи не видаються, позивач змушена звернутися до суду з відповідним позовом (а.с.2).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 подала письмову заяву про підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи на підставі письмових доказів у справі (а.с.41).

Представник відповідача Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, від даної сільської ради надійшла письмова заява про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, вказується, що дана сільська рада позов ОСОБА_1 визнає в повному обсязі (а.с.36).

У зв'язку з цими обставинами, суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін та третьої особи у справі, на підставі наявних у справі доказів, враховуючи положення ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності передбачених законом підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, останнім місцем реєстрації та проживання якої було АДРЕСА_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_4, про що виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть (а.с.3).

З заповіту, складеного ОСОБА_3 03.10.2016 року та посвідченого секретарем Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, реєстровий номер 278, вбачається, що ОСОБА_3 все належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, вона заповідала ОСОБА_1 (а.с.4). Суд перевірив і встановив, що згідно даних Спадкового реєстру, даний заповіт є чинним (а.с.32); дублікат даного заповіту був виданий 10.02.2017 року, реєстровий номер 15 (а.с.34).

Частиною 2 ст. 123 ЦК України (в редакції 1963 року), чинного на той час визначено, що розмір частки члена колгоспного двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно погосподарської книги № 12 за 2016-2020 роки, особовий рахунок НОМЕР_1, на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 - домоволодіння по АДРЕСА_1 рахувалось ОСОБА_3 За цим домоволодінням рахувалась земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га та вона цієї земельною ділянкою користувалась до своєї смерті, у власність земельна ділянка не передавалась. Перейменування вулиці не проводилось (а.с.а.с.5-6). Дане домоволодіння згідно погосподарської книги №6 за 1991-1995 роки, особовий рахунок НОМЕР_2 станом на 15.04.1991 року відносилось до колгоспного двору, членами якого значились: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (померла 09.08.1994 р.) - голова двору; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка, член двору (а.с.7).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 02.10.2017 року вбачається, що домоволодіння (житловий будинок з надвірними будівлями) за адресою: АДРЕСА_1, складається в цілому відповідно до технічного паспорту з житлового будинку (літ. - А-1,а), літньої кухні (літ. - Б), сараю (літ. - В), сараю (літ. - Г), навісу (літ. - г), гаража (літ. - Д), сараю (літ. - Д1), сараю (літ. - Д2), сараю (літ. - д), колодязя №1 (а.с.а.с.8-14).

Приватний нотаріус Великобагачанського нотаріального округу Сахарова Л.І. постановою від 12.10.2017 року за вихідним №1546 відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, що залишився після смерті ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю у заявника правовстановлюючого документа на даний житловий будинок (а.с.15).

З повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського нотаріального округу Сахарової Л.І. №1722/01-16 від 09.11.2017 року, з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копій документів зі спадкової справи вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3, останнім місцем проживання якої було АДРЕСА_1, заяву про прийняття спадщини згідно заповіту, посвідченого Білоцерківською сільською радою 03.10.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №278, подала ОСОБА_1; інших заяв про прийняття/відмову від прийняття спадщини не надходило та відсутні претензії кредиторів; свідоцтво про право на спадщину видано спадкоємцю 08.09.2017 року (а.с.а.с.29-34). Також з доданих документів вбачається, що заповіт ОСОБА_3 від 03.10.2016 року, реєстровий номер 278 згідно даних Реєстру заповітів є чинний і, як вбачається, є останнім у часі.

З інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо житлового будинку АДРЕСА_1 вбачається, що відомості щодо вказаного домоволодіння відсутні (а.с.а.с.27-28).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті (ст.1223 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК). За нормою ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право у будь-яких час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч.2 ст.1254 ЦК).

В цьому контексті слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.02.2014 року у справі №1-1/2014 вказав про те, що суб'єкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю - спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті (статті 318,1218,1233,1235,1236 ЦК України); заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обов'язків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236,1237,1240,1254 Кодексу). Як вказав Конституційний Суд України, за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому, вона є абсолютною. Також, Кодексом визначені певні обмеження волі заповідача щодо права розпорядження власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині.

З огляду на відомості з Реєстру заповітів вбачається, що за життя ОСОБА_3 посвідчувалося декілька заповітів від її імені, однак останнім в часі є заповіт від 03.10.2016 року, посвідчений секретарем Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, реєстровий номер 278 (а.с.а.с.4,31-32). З урахуванням сукупності досліджених матеріалів справи, а також виходячи з положень ст.ст.10,11,60,61 ЦПК України вбачається, що в матеріалах даної цивільної справи відсутні докази оскарження будь-якою особою вищевказаного заповіту та докази визнання недійсним даного заповіту, згідно даних Спадкового реєстру, вказаний заповіт ОСОБА_3 є чинним. Крім цього, згідно положень ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт; заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожен новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Отже, з досліджених матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 є позивач у справі ОСОБА_1, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку та є належним спадкоємцем майна (за заповітом, який вчинений останнім в часі), однак в даний час, з урахуванням підстав відмови нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину (у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок), позивач ОСОБА_1 не може оформити своє право на спадкове майно після смерті ОСОБА_3, тому змушена звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

Зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення у особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу.

Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, виходячи з підстав, які викладені нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування.

На підставі викладеного та керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст.15,16,328,392,1216-1218,1220,1233,1234,1254,1261,1268,1296,1297 ЦК України, ст.ст.3,10,11,57,60,174,179,197,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати, що на момент смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, останнім постійним місцем проживання якої було с. Огирівка Великобагачанського району Полтавської області, їй належав на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ. - А-1,а), літньої кухні (літ. - Б), сараю (літ. - В), сараю (літ. - Г), навісу (літ. - г), гаража (літ. - Д), сараю (літ. - Д1), сараю (літ. - Д2), сараю (літ. - д), колодязя №1.

В порядку спадкування, визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємицею за заповітом від 03.10.2016 року, реєстровий номер 278 після смерті ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ. - А-1,а), літньої кухні (літ. - Б), сараю (літ. - В), сараю (літ. - Г), навісу (літ. - г), гаража (літ. - Д), сараю (літ. - Д1), сараю (літ. - Д2), сараю (літ. - д), колодязя №1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Хоролець