АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» (далі - відповідач), в якому просив:

- зобов'язати відповідача видати йому довідку про відсутність у нього заборгованості по кредитному договору від 06.04.2007 № 0;

- зобов'язати відповідача подати заяву до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про вилучення автомобіля марки BYF, модель F3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 з даного реєстру.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що ним були повністю виконані зобов'язання за кредитним договором, зокрема сплачена сума заборгованості визначена рішенням суду, що підтверджується відповідними квитанціями, натомість відповідач незаконно відмовляється зняти обтяження рухомого майна та внести до Державного реєстру обтяжень рухомого майна записи про припинення обтяжень рухомого майна, вважаючи, що в нього є заборгованість за кредитом (Т.1, а.с. 3-5).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2017 в задоволенні позову відмовлено (Т.2, а.с. 10-12).

В апеляційній представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вважає незаконним і необґрунтованим висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ним були повністю виконані зобов'язання за кредитним договором, зокрема сплачена сума заборгованості визначена рішенням суду, а тому зобов'язання є припиненими і відповідач незаконно відмовляється зняти обтяження рухомого майна та внести до Державного реєстру обтяжень рухомого майна записи про припинення обтяжень рухомого майна.

Позивач та його представник, а також третя особа в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Разом з цим, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є безумовною підставою для скасування рішення (ч. 3 ст. 303 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином не виконано зобов'язання за кредитним договором, а тому й зобов'язання за договором забезпечення продовжують діяти до моменту повного виконання основного зобов'язання, у зв'язку з чим підстави для припинення обтяження за договором застави відсутні.

З вказаними висновками суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 06.04.2007 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в іноземній валюті в сумі 17 301,00 доларів США, строком до 06.04.2011 зі сплатою відсотків у розмірі 13% річних.

За цим же договором, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором позичальник передав в заставу банку автомобіль марки BYF, модель F3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (Т.1, а.с. 8-15).

Також, 06.04.2007 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки, за яким остання зобов'язувалась відповідати за невиконання ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором (Т.1, а.с. 16, 17).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.11.2009, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 06.04.2007 в розмірі 159 342,49 грн. та судові витрати - 1 593,42 грн. судового збору і 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що всього дорівнює 161 055,91 грн. (Т.1, а.с. 18-20).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.2010, яка набрала законної сили, задоволено заяву ОСОБА_3 - розстрочено виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва у справі за позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості в сумі 161 055,91 грн. в такому порядку: до 01.01.2011 - 18 000 грн.; до 01.01.2012 - 47 000 грн.; до 01.01.2013 - 47 000 грн.; до 01.01.2014 - 49 055,91 грн. (Т.1., а.с. 21).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує, що він належним чином виконав рішення суду про стягнення з нього заборгованості, зокрема, у відповідності до ухвали суду про надання йому розстрочки, вчасно сплатив всю заборгованість, що підтверджується відповідними квитанціями, тобто вважає зобов'язання за кредитним договором припиненим.

Натомість відповідач вважає, що позивачем не в повному обсязі виконані зобов'язання і в нього наявна заборгованість, а тому підстави для припинення застави відсутні.

При цьому, слід зазначити, що матеріали справи не містять даних про пред'явлення відповідачем вимог до позивача про сплату заборгованості.

Таким чином, з огляду на зміст обґрунтувань позивача і заперечення відповідача, вбачається, що між сторонами фактично виник спір щодо наявності чи відсутності (припинення) між ними правовідносин, які виникли на підставі кредитного договору та, як наслідок, договору застави.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частинами 1, 2 ст. 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення.

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом та заявивши вимоги про зобов'язання відповідача видати йому довідку про відсутність у нього заборгованості по кредитному договору, а також зобов'язання відповідача подати заяву до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про вилучення автомобіля з даного реєстру, обрав невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки визначений ним спосіб, по-перше: не передбачений ні договором, укладеним між сторонами, ні законом, а по-друге: такий спосіб захисту не забезпечить належного поновлення порушених прав.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, з наведеного вбачається, що висновок суду по суті заявлених позивачем вимог про відмову в їх задоволенні є передчасним, з огляду на те, що заявлені позивачем вимоги не відповідають визначеним законом способам захисту цивільних прав та інтересів, а тому, враховуючи положення ст. 11 ЦПК України, в їх задоволенні слід відмовити.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Таким чином, колегія суддів, не обмежуючись доводами апеляційної скарги, приходить до висновку про скасування рішення суду, у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права і процесуального права, та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших правових підстав.

Також, слід зазначити, що оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити дії - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва