Провадження № 2/761/4418/2017
19 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді: Волошина В.О.
при секретарі: Савенко О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права користування особою житловим приміщенням,
В березні 2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2, 3) до відповідачки ОСОБА_2, в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про уточнення позову (а.с. 35, 36): визнати припиненим право користування відповідачкою квартирою АДРЕСА_1.
Свої позовні вимог позивач обґрунтовував тим, що він є власником 3/5 частин зазначеної квартири, а відповідачка є колишнім власником цієї частини квартири, яка після припинення її права власності, в квартирі не проживає, добровільно залишила її, забравши особисті речі, проте з реєстраційного обліку у вказаній квартирі не знялась, а тому позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом.
В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, з підстав зазначених в позові, просила суд позов задовольнити. В подальшому сторона позивача подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, і не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачка, про час та місце розгляду справи була оповіщена в установленому законом порядку, в судові засідання не з'являлася, заперечення на позов не подавались, про поважність причин неявки суд не повідомляла та не просила розглядати справу у свою відсутність.
Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивач є власником 3/5 частин квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3
15 січня 2013р. між ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір міни, відповідно до якого спадкодавець ОСОБА_3 набув право власності на 3/5 частин квартири АДРЕСА_1, а відповідачка ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2.
Судом встановлено, що у вказаній квартирі зареєстрована відповідачка, згідно довідки за формою № 3 від 22 лютого 2017р.
За змістом ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Таким чином, право відповідачки користуватися 3/5 частин спірної квартири, існувало у неї лише за наявності у неї на праві власності зазначеної частини вказаної квартири, після відчуження квартири та за відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право відповідачки на користування цією частиною житла.
Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
У відповідності з ст.8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме слід припинити право користування відповідачкою 3/5 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачу.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,0 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 76, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224, 229, 294, 360-7 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. 10 Загальної декларації прав людини; ст. ст. 316, 317, 319, 321, 387, 392, 405 ЦК України; ст. ст. 72, 150, 156 ЖК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права користування особою житловим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати припиненим право користування ОСОБА_2 (РНОКПП. НОМЕР_2) 3/5 частини квартири АДРЕСА_1, що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП. НОМЕР_1).
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП. НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП. НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 640,0 /шістсот сорок/ грн.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скаргипротягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: