Справа № 2-1516/10
Провадження № 2-п/263/33/2017
У Х В А Л А

залишення заяви без руху

17 березня 2017 року м.Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, ознайомившись із заявою ОСОБА_2, поданою до суду представником ОСОБА_3, про перегляд заочного рішення суду від 12.05.2010 року,

В С Т А Н О В И Л А:

16.03.2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_2, подана до суду представником ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 12.05.2010 року у цивільній справі за позовом ВАТ "Кредобанк" в особі Донецької філії ВАТ "Кредобанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ознайомившись з даною заявою суд приходить до висновку, що вона підлягає залишенню без руху на підставі наступного.

Згідно до ч. 7 ст. 229 ЦПК України до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються правила статті 121 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 229 ЦПК України до заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду заяви про перегляд заочного рішення, яка подана фізичною особою, справляється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлює прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року у розмірі 1600 гривень.

Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 320,00 грн.

Згідно ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог ст. 119 ЦПК України, повинен залишити її без руху та надати строк для усунення недоліків.

При цьому суд зазначає, що судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у звязку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у звязку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У звязку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах необхідно вирішувати питання, повязані з судовими витратами (зокрема, щодо звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК, Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав люди і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «ОСОБА_5 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, позовна заява підлягає залишенню без руху до усунення заявником вказаних недоліків.

На підставі Закону України «Про судовий збір», керуючись ст. ст. 119, 121, 229 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_2, поданою до суду представником ОСОБА_3, про перегляд заочного рішення суду від 12.05.2010 року - залишити без руху.

Надати позивачу строк протягом п'яти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі судді.

У випадку невиконання ухвали позовна заява буде вважатися не поданою та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Мельник