Броварський міськрайонний суд Київської області
м.Бровари № справи 361/4629/16-ц
№ провадження 2/361/267/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Білик Г.О.

при секретарі Срібній Ю.О., Брейкіній Л.М., Лелека В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зарахування добровільно сплачених сум у рахунок погашення заборгованості по аліментам та звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зарахування добровільно сплаченої суми у розмірі 15 732 грн. 40 коп. у рахунок погашення заборгованості по аліментах та звільнення від сплати заборгованості по аліментам у період з грудня 2013 року по травень 2016 року на суму 15 400 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 550 грн. щомісячно, які були стягнуті згідно рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.06.2012 року він уклав шлюб з відповідачем, в якому, 31 грудня 2012 року народився син ОСОБА_4, який на даний час проживає з матірю. З квітня 2013 року подружні відносини між подружжям були припинені, з цього часу сторони проживали окремо.

У жовтні 2013 року відповідач звернулась до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу та стягнення з позивача аліментів на утримання сина.

24 грудня 2013р року Броварський міськрайонний суд Київської області виніс заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2, на утримання дитини ОСОБА_3, у розмірі 550 грн., щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Шлюб між сторонами на день подання позову до суду не розірвано.

Починаючи з грудня 2013 року по травень 2016 року, у зв'язку з примиренням та збереженням сім'ї, позивач з відповідачем та сином проживали разом в квартирі, яка належить ОСОБА_2 за адресою: м. Бровари. АДРЕСА_1, вели спільне господарство.

Як стверджує позивач, в період спільного проживання він надавав кошти на продукти харчування, купував речі для спільного побуту, займався ремонтом квартири, купував запчастини для ремонту автомобіля, що належить відповідачу, купував сину одяг, іграшки, здійснював оплату послуг приватного дошкільного навчального закладу «Умничка». Але в звязку з тим, що подружнє життя надалі не склалося, починаючи з травня 2016 року сторони проживають окремо, але свій батьківський обовязок щодо утримання дитини позивач виконує.

Позивач вказує, що про заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2013р. про стягнення з нього аліментів він дізнався лише червні 2016 року., коли на його адресу надійшла позовна заява про розірвання шлюбу, а про відкрите виконавче провадження - лише у серпні 2016 року з Єдиного реєстру судових рішень, згідно прийнятої ухвали Броварським міськрайонним судом Київської області від 18.07.2016р., по справі № 4-с/ 361/40/16, про відкриття провадження у справі за скаргою відповідача на дії державного виконавця.

03 серпня 2016 року при зверненні до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Київської області, позивачу стало відомо, що на виконанні у ВДВС, знаходиться виконавчий лист № 2/361/3448/13 від 23.05.2014р. про стягнення з нього в примусовому порядку аліментів на утримання дитини.

Розмір заборгованості по сплаті аліментів, визначений державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Київської області ОСОБА_5, за період з жовтня 2013р. по червень 2016р., згідно з довідкою - розрахунком, станом на 01.06.2016р., складає 17 068,33 грн.

Позивач зазначає, що оскільки з грудня 2013 р. по травень 2016 р., він з відповідачем проживали спільно, вели спільне господарство, займались вихованням сина, ніяких претензій з приводу сплати аліментів не заявлялось, тому вважає, що нарахування заборгованості за цей період є безпідставним. А беручи до уваги, що весь цей час він утримував сім'ю і одночасно є платником аліментів на утримання свого сина вважає, що його від сплати заборгованості по сплаті аліментів в сумі 15 400 грн. (без врахування розміру аліментів 18,33 грн. за жовтень 2013р., 550 грн. за листопад 2013р., 550 грн. за травень 2016р., 550 грн. за червень 2016р., всього на 1668 грн. 33 коп. )вважає, що його повинно бути звільнено.

Крім того, з травня 2016р., позивачем в добровільному порядку перераховувались на користь відповідача грошові кошти у розмірі 4 984,00 грн., а саме: 09.05.2016р. - 1 990,00 грн., 13.06.2016р. - 2 994,00 грн. , а також придбано для дитини одяг на суму 248,40 грн., сплачено кошти за користування послугами дитячого садка «Умничка» на загальну суму 10 500,00 грн. (за січень 2016р. - 3500 грн., лютий 2016р. - 3500 грн., березень 2016 р. - 3500 грн.).

За вказаних обставин позивач вважає, що добровільно сплачена ним сума у розмірі 15 732.40 грн. має бути врахована при розрахунку суми заборгованості по аліментам.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні 09.12.2016 року підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, пояснення надала аналогічні позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не зявилась, до суду надала заперечення щодо позовних вимог та заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.12.2016 року позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення позивача, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 550 грн. щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 03 січня 2014 року. (а.с.7).

Постановою державного виконавця Марченко Я.В. відділу ДВС

Головного територіального управління юстиції в Київській області від 17.06.2016 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/361/3448/13, виданим 23.05.2014 року.

Згідно довідки розрахунку за №16046 від 21.06.2016 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментам на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 станом на 01 червня 2016 року складає 17 068 грн. 33 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно свідоцтва про зміну імені серії 1-БК №019154, виданого 13 січня 2017 року ОСОБА_2 13 січня 2017 року змінила прізвище на «Кондрашова».

За змістом частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В ході розгляду справи судом встановлено те, що відповідачу було достовірно відомо про його обовязок сплачувати аліменти на підставі судового рішення від 24 грудня 2013 року, а також про те, що на підставі цього судового рішення відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2/361/3448/13.

Належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 не було відомо про вказані обставини до суду не подано та судом не здобуто.

Позивач стверджує, що починаючи з грудня 2013 року по травень 2016 року, у зв'язку з примиренням та збереженням сім'ї, сторони проживали разом з дитиною в квартирі, яка належить ОСОБА_2 за адресою: м. Бровари. вул. Грушевського 13, кв. 56.Оскільки в цей період він ніс витрати по утриманню дружини і дитини, тому вважає, що його повинно бути звільнено від сплати заборгованості по аліментам за вказаний період.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею неповноліття.

Рішення суду про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини набрало законної сили та підлягає виконанню.

В той же час судом достовірно встановлено, що позивачем придбавався одяг неповнолітньому сину вартістю 248 грн. 40 коп. 02.04.2016 року, продукти на суму 552 грн. 48 коп. 02.05.2016 року та перераховувались 09.05.2016 року в рахунок сплати аліментів на картковий рахунок ОСОБА_2 грошові кошти на суму 1 990 грн. 00 коп. всього на загальну суму 2 790 грн. 88 коп., що підтверджується відповідними чеками ( а.с.75). Відтак суд приходить висновку про те, що грошова сума в розмірі 2 790 грн. 88 коп. підлягає зарахуванню у рахунок погашення заборгованості по аліментах та позивач підлягає звільненню від сплати заборгованості по аліментам на вказану суму 2 790 грн. 88 коп.

Твердження позивача про спільне проживання з відповідачем з грудня 2013 року по травень 2016 року не підтверджено в ході розгляду справи належними і допустимими доказами та спростовується рішенням суду про розірвання шлюбу від 01 листопада 2016 року, що набрало законної сили, в якому встановлена та обставина, що з квітня 2013 року сторони остаточно припинили сімейні стосунки. Більше того факт спільного проживання не позбавляє позивача обовязку виконувати рішення суду про стягнення аліментів.

Належних і допустимих доказів в частині підтвердження того, що позивач поніс витрати в розмірі 12 941 грн. 52 коп. в ході розгляду справи до суду не подано, а відтак суд приходить висновку в цій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 98 грн. 43 коп.

Керуючись ст. 197 СК України, ст.ст. 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зарахування добровільно сплачених сум у рахунок погашення заборгованості по аліментам та звільнення від сплати заборгованості по аліментам ,- задовольнити частково.

Зарахувати добровільно сплачену суму у розмірі 12 941 грн. 52 коп. у рахунок погашення заборгованості по аліментах та звільнити від сплати заборгованості по аліментам у період з грудня 2013 року по травень 2016 року на суму 12 941 грн. 52 коп. на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 550 грн. щомісячно, які були стягнуті згідно рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року.

В решті позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 24 березня 2017 року.

Суддя Г.О. Білик