Справа № 308/5073/15-ц
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.
суддів: Готра Т.Ю., Собослой Г.Г.
при секретарі: Чучка Н.В.,
за участю представників сторін Сегедій В.Ю., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою військової прокуратури Ужгородського гарнізону на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 листопада 2016 року по справі за позовом військової прокуратури Ужгородського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:
Заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України звернувся до суду в інтересах Міністерства оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 про стягнення заподіяної державі шкоди.
Позов мотивує тим, що внаслідок винесення керівником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 наказу про звільнення працівника ОСОБА_4 . Остання на підставі відповідного судового рішення була поновлена на роботі, у зв`язку з чим з даного комісаріату на її користь стягнено 20 548,92 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2012 року по 29.05.2013 року. Відтак, прокурор вважає, що ОСОБА_3 заподіяв державі шкоду у вказаному розмірі, що також підтверджено аудиторським звітом за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В подальшому заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України, посилаючись на приписи ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 заподіяну державі шкоду в порядку регресу в сумі 20 548,92 грн.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено з мотивів пропуску прокурором строку звернення до суду.
Не погоджуючись з рішенням суду військова прокуратура Ужгородського гарнізону подала апеляційну скаргу на рішення, якою просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування скарги апелянт зазначає про неправильне застосування судом положень ст.233 КЗпП України стосовно строку звернення до суду з вказаним вище позовом, оскільки даний Кодекс не поширюється на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях. При цьому покликається на лист Міністерства соціальної політики України від 24.07.13 №774/13/84-13. Також Прокурор вказує на те, що про факт заподіяння майнової шкоди у вигляді виплати ОСОБА_4 присуджених коштів стало відомо лише 18.06.14 у день складення акту аудиторського звіту за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності Військомату. Відтак лише з цього дня (18.06.14) розпочався перебіг строку для подання даного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.
Згідно з ст. 17 КАС України компетенція адміністративних суддів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу її проходження, звільнення з публічної служби. Відповідно до ст.17 цього ж Кодексу військова служба також відноситься до публічної служби.

У якості правової підстави для відшкодування зазначеної шкоди, прокурор покликається на Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (далі - Положення), затверджене постановою Верховної Ради України від 23.06.95 №243.

За приписами п. 15 цього Положення командири (начальники) військових частин, винні в незаконному звільненні чи переведенні робітника або службовця на іншу роботу, повністю відшкодовують матеріальну шкоду, заподіяну у зв`язку з оплатою за період вимушеного прогулу чи за період виконання ними нижчеоплачуваної роботи. Таку відповідальність командири (начальники) військових частин несуть також у разі затримання ними виконання ухвали суду або наказу вищого за підлеглістю командира (начальника) про поновлення робітника або службовця на роботі.

Пунктом 1 даного Положення встановлено, що воно визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.
До військовослужбовців належать: солдати, матроси, сержанти, старшини строкової військової служби і ті, які проходять військову службу за контрактом, курсанти (слухачі) військово-навчальних закладів, жінки, які проходять військову службу за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу, прапорщики, мічмани і офіцери Збройних Сил України, Прикордонних військ України, військ Цивільної оборони, Управління державної охорони України та інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України, Служби безпеки України, військ внутрішньої та конвойної охорони Міністерства внутрішніх справ України, а також призвані на збори військовозобов`язані.

За змістом пунктів 2, 13, 31 Положення військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.

У разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі.

У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Отже, спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої особою державі під час проходження військової служби, є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.
Така правова позиція щодо розгляду даної категорії справ у порядку адміністративного судочинства викладена у п.28 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.13 №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» та підтверджена як ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.02.16 у справі №К/800/38369/15, так і ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.15 у справі №6-4849св15, від 07.10.15 у справі №6-7382св15 та від 23.05.16 у справі №734/1958/14-ц.

Вирішуючи спір в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції не врахував вказані обставини та помилково дійшов до висновку, що позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За цих обставин рішення місцевого суду за позовними вимогами військової прокуратури Ужгородського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, підлягає скасуванню, а провадження закриттю.
Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п. 4, 309, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу військової прокуратури Ужгородського гарнізону задовольнити частково.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 листопада 2016 року скасувати, а провадження у справі за позовом військової прокуратури Ужгородського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди - закрити.
Роз`яснити право звернення в суд із даним позовом у порядку КАСУ.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді