Справа № 161/9570/17 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р.М.
Провадження № 22-ц/773/1401/17 Категорія: 2 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.

третьої особи ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири за апеляційною скаргою третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу.

Покликалась на те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено усний попередній договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1. Оскільки на дану квартиру у ОСОБА_4 були відсутні правовстановлюючі документи, тому на підтвердження майбутнього договору купівлі-продажу квартири між нею та ОСОБА_4 29.02.2016 року був укладений договір позики грошових коштів на суму 228360 гривень. В забезпечення виконання якого ОСОБА_4 29.02.2016 року склав заповіт на ім'я позикодавця ОСОБА_3, а також видав на її ім'я генеральну довіреність. Однак в подальшому ОСОБА_4 відчужив за договором купівлі-продажу спірну квартиру ОСОБА_1

Просила визнати дійсним та основним попередній усний договір купівлі-продажу квартири від 29.02.2016 року, яка розташована за адресою АДРЕСА_1.

Водночас позивачем було подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2017 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову в даній справі задоволено.

Постановлено накласти арешт на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, співвласником якої є ОСОБА_4 ( РНОКПП НОМЕР_1).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та постановити нову ухвалу, якою в задоволені заяви про забезпечення позову відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 1 ч.ч. 1, 2 статті 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову, суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов'язані з відновленням прав будуть значними.

Суд першої інстанції постановляючи ухвалу про забезпечення позову лише зазначив про те , що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити виконання рішення суду.

Поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що спір виник між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4, щодо домовленостей про купівлю продаж квартири АДРЕСА_1., при цьому судом зазначено , що відповідач є співвласником спірної квартири.

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 23.09.2016 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_1 в цілому квартиру АДРЕСА_1.

Даний договір є нотаріально посвідченим, був предметом судового розгляду за результатами, якого постановлено рішення, що набрало законної сили, про відмову у визнані недійсним даного договору купівлі - продажу.

Інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.11.2016 року, що знаходиться в матеріалах справи на момент винесення ухвали про забезпечення позову власником квартири на яку судом накладено арешт також зазначено ОСОБА_1, одноосібно.

Відтак на час подання даного позову та заяви про забезпечення позову, одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_1

ОСОБА_1 позивачем ОСОБА_5, зазначений як третя особа без самостійних вимог, будь-які вимоги до ОСОБА_1 у межах даного провадження не були заявлені.

Таким чином наклавши арешт на квартиру АДРЕСА_1, власником , якої є третя особа, суд першої інстанції порушив приписи п. 1 ч. 1 с. 152 ЦПК України.

Не містять матеріали заяви про забезпечення позову доказів, які б свідчили про наміри ОСОБА_1 відчужити , належну йому на праві власності квартиру.

Приймаючи до уваги, що ухвала суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 постановлена з порушенням норм процесуального права, апеляційна скарга третьої особи підлягає задоволенню, а ухвала суду про накладення арешту на квартиру - скасуванню з прийняттям нової ухвали про відмову у забезпеченні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 312 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2017 року в даній справі скасувати та постановити нову ухвалу.

Відмовити в задоволені заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: