Дата документу 21.02.2017
Справа № 320/1347/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Ковальової Ю.В.,

при секретарі: Черемісіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, та позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, за участю третьої особи: Мелітопольської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом на спадщину, відкриту після померлої 22 вересня 2014 року ОСОБА_3.

Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. 22 вересня 2014 року померла його та ОСОБА_2 мати - ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина на 3/5 частини житлового будинку № 5 по вул. Комунарів в м. Мелітополі Запорізької області, який належав померлій на підставі договору дарування від 07.07.2001 року, а також на грошові кошти в Державному Ощадному банку України. В установлений законом шестимісячний строк він прийняв спадщину після померлої матері шляхом подачі до Мелітопольської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Після спливу шестимісячного строку ОСОБА_1 звернувся до держнотконтори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану частку будинку, однак нотаріусом було в усному порядку відмовлено йому у видачі свідоцтва на все спадкове майно та в свою чергу повідомлено, що спадщину прийняв ще один спадкоємець, його рідна сестра ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_4, шляхом сумісного проживання, а саме реєстрацією місця проживання за адресою спадкового майна. З цим він не погоджується, оскільки п. 3. ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, а на час відкриття спадщини відповідачка знаходилася на межами України, тому факт прийняття спадщини є занадто умовним, а сама по собі реєстрація місця проживання не свідчить про факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем.

До того ж, ОСОБА_2 вже близько 15 років проживає у Португалії та з того часу до України не приїжджала та не цікавилася здоровям матері, яка в свою чергу дуже хворіла на ряд хронічних захворювань та потребувала стороннього догляду, тобто фактично через свій похилий вік та тяжкі хвороби була у безпорадному стані.

Догляд за матірю здійснювався виключно ним самим, він проживав разом з матірю, купував їй продукти харчування, ліки, сплачував комунальні платежі та всіляко надавав їй моральну підтримку. В той час, як відповідачка навіть не телефонувала матері, щоб запитати про її здоровя, не кажучи вже про матеріальну підтримку, яку вона дуже потребувала, так як пенсія була мізерна, і їй на продукти, ліки тощо взагалі не вистачало. ОСОБА_1 кілька разів телефонував сестрі та повідомляв про стан матері, однак остання ігнорувала прохання допомогти хоча б матеріально, та зазначала, що в неї немає грошей, і, мовляв це не її проблеми.

Крім того, після смерті матері всі витрати на поховання взяв на себе ОСОБА_1, а ОСОБА_2 навіть не приїхала на похорон та не віддала останню шану найріднішій людині в світі матері. А тільки після спливу шестимісячного строку після її смерті ОСОБА_2 швидко приїхала з метою матеріального збагачення, шляхом отримання у власність та продажу спадкового майна про що йому заявила, оскільки очевидно, що в Україні вона вже жити не збирається, так як у неї в Португалії сімя, робота.

Таким чином, з урахуванням наведеного вважає, що відповідачка не має права на спадкування спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_3, і тому він змушений звертатися до суду з даним позовом про усунення її від такого права.

ОСОБА_2 звернулася з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 3/10 частини житлового будинку № 5 по вул. Павла Дзяковича (Комунарів) в м. Мелітополі, в порядку спадкування за законом після померлої 22.09.2014 року ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування вказує, що після смерті її матері - ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно 3/5 частки житлового будинку № 5 по вул. Павла Дзяковича (Комунарів) в м. Мелітополі. Єдиними спадкоємцями після матері залишилася вона та її брат ОСОБА_1 У встановленому законом порядку вона та брат подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, які знаходилися у будинку, братом не надано до нотаріусу. На теперішній час ОСОБА_2 знаходиться у неприязних стосунках з ОСОБА_1 і не може отримати документи, необхідні для оформлення спадщини. Чи існують в наявності вказані документи у ОСОБА_1 їй невідомо, оскільки той відноситься до неї вкрай агресивно та не бажає спілкуватися. Крім того, повністю обмежив доступ до житлового будинку. Постановою державного нотаріуса Мелітопольської державної нотаріальної контори від 30.06.2016 року ОСОБА_2 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності померлої на зазначений будинок. Вважає, що їй та ОСОБА_1 повинно належати по 3/10 частки житлового будинку № 5 по вул. Павла Дзяковича (Комунарів) в м. Мелітополі.

В судових засіданнях ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримали позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі та просили їх задовольнити. Щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 заперечували та просили відмовити у її позові у повному обсязі. ОСОБА_1 зазначив, що в них з сестрою була домовленість, сестра отримала вже від матері 2/5 частини спірного будинку та оформила його на свого чоловіка ОСОБА_6. ОСОБА_2 не допомагала матері. У 2014 році, коли мати хворіла та лікувалася у лікарні, він повністю оплачував їй лікування, опікувався нею. У 2013 році сестра надіслала приблизно 300 доларів США, не як допомогу, а у борг. Траплялося, що коли сестра дзвонила матері, остання просила в неї фінансову допомогу, однак ОСОБА_2 відмовляла їй.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 в судових засіданнях підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Стосовно задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечував та просив йому відмовити повністю. Вказував, що позивачка, перебуваючи за кордоном, систематично надавала допомогу матері шляхом пересилання коштів, морально та духовно підтримувала її по телефону та скайпу. Були періоди, коли вона не надсилала кошти матері, оскільки остання відмовлялася від них, мотивуючи тим, що їй вистачає пенсії та доходів з підробіток чоловіка, а дочці необхідно оплачувати коштовне навчання дітям. ОСОБА_1 на теперішній час не надає ОСОБА_2 оригінали правовстановлюючих документів на будинок, у звязку з чим вона позбавлена можливості звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадщини. Вказав, що ОСОБА_2 приїздила додому приблизно у 2012- 2013 році, за документами, але це був недовготривалий візит, саме в ций візит не надавала якоїсь допомоги матері.

Представник Мелітопольської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи без присутності нотаріуса, при вирішенні цивільної справи покладається на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у позові ОСОБА_1 слід відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_2 є такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено наступне.

Як вбачається з копій свідоцтв про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дівоче - ОСОБА_1) ОСОБА_4, їх матірю є ОСОБА_3. /Т. 1 а.с. 4,5, Т. 2 а.с. 17/.

22 вересня 2014 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 305389, виданого 30.09.2014 року.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно - 3/5 частини житлового будинку № 5 по вул. Павла Дзяковича (Комунарів) в м. Мелітополі та компенсаційний рахунок № 91551/ 9139 (сума 418406 грн.), відкритий в ТВБВ № 10007/0297 (047) Державного ощадного банку України. /а.с. 82-83/.

Відповідно до ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її діти: - син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2.

ОСОБА_1 прийняв спадщину шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у строк - шість місяців після смерті спадкодавця, тобто виконав всі вимоги законодавства при прийнятті спадщини, передбачені ст.ст.1268-1270 ЦК України. /Т. 2 а.с. 79-зворотня сторінка/.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01.12.1997 року зареєстрована за адресою спірного будинку та близько 15 років знаходиться у Португалії.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець вважатиметься таким, що постійно проживав разом із спадкодавцем, і в тому випадку, коли за певний, навіть значний, час до настання смерті спадкодавця він відбув з місця проживання спадкодавця у довготривале відрядження, з якого повернувся після закінчення строку для прийняття спадщини. Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв її в силу норми ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

За ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається.

Дана правова позиція висвітлена в ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України від 2 листопада 2016 року у справі № 716/309/14-ц.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 прийняла спадщину, оскільки не заявляла про свою відмову від неї, хоч до настання смерті ОСОБА_3 вона поїхала з місця проживання ОСОБА_3 за кордон до Португалії, звідки повернулася після закінчення строку для прийняття спадщини, незважаючи на те, що жодних дій для прийняття спадщини не здійснювала.

Допитані в судовому засіданні, за клопотанням представника ОСОБА_1 ОСОБА_5, свідки пояснили наступне:

свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає ОСОБА_1 все своє свідоме життя, його донька Тоня - її подружка. Також вона знала померлу ОСОБА_3. ОСОБА_1 постійно повідував свою матір, допомагав їй, купував ліки. На які кошти ОСОБА_1 купував ліки їй невідомо. Чи допомагала матеріально ОСОБА_3 її дочка їй невідомо.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 є його другом. Свідку відомо, що за життя померла обіцяла віддати 3/5 частини ОСОБА_1. ОСОБА_3 потребувала сторонньої допомоги, син допомагав їй, у нього був дохід від виробництва парників та виноградників. Свідок разом з ОСОБА_1 забирали ОСОБА_3 з лікарні. Стосовно того, чи допомагала ОСОБА_2 матері, вони з ОСОБА_1 давно не розмовляли.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 була її подругою. Стосунки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були нормальні. Їй невідомо, чи надавала ОСОБА_2 матеріальну допомогу своїй матері. ОСОБА_11 хвалилася, що ОСОБА_2 добре влаштувалася за кордоном, тобто вона спілкувалася із донькою по телефону, однак не казала, що донька їй щось дарувала. ОСОБА_11 вітала по телефону дітей ОСОБА_2 зі святами. ОСОБА_1 приділяв увагу своїй матері, приносив їжу. Також зазначила, що грошей ОСОБА_3 не вистачало, оскільки вдома не зявлялася нова техніка та меблі.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 -її батько, ОСОБА_3Ш її бабуся, ОСОБА_2 доводиться їй тіткою. Коли тітка в 2001 році поїхала за кордон, саме вона допомагала бабусі. У 2011 році вона спілкувалася з тіткою по скайпу. Грошима тітка матері не допомагала, їй самій грошей не вистачало, оскільки оплачувала навчання своїм дітям, а чоловік безробітний, ОСОБА_3 співчувала у зв»язку з цим своїй дочці. У 2011 році бабуся почала хворіти, на її лікування потрібні були кошти 7 тис. та 4 тис.на операції на жовчному міхурі та по хірургічному лікуванню грижі та щодня по 300 грн. на крапельниці, що повністю оплачував ОСОБА_1

Зазначає,що їй невідомо, чи звертався її батько за фінансовою допомогою до ОСОБА_2, також невідомо, чи бабуся просила допомоги у ОСОБА_2 Взагалі вважає, що бабусі було достатньо допомоги її (свідка) та ОСОБА_1

У день, коли померла бабуся, вона подзвонила тітці та попросила в неї фінансову допомогу, а та їй відмовила, посилаючись на погане матеріальне становище. Також їй невідомо, чи мала змогу тітка надавати допомогу бабусі, хоча бачила фотографії тітки та її чоловіка на фоні нового авто у Португалії.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що познайомилася з померлою ОСОБА_3 в 2002-2003 роках. Раніше з нею у будинку мешкала її донька - ОСОБА_2. Між матірю та донькою були нормальні відносини. Як медичний працівник вона робила уколи ОСОБА_3. Син допомагав матері. Перед смертю ОСОБА_11 тяжко хворіла, протягом останніх двох-трьох місяців, але у неї весь час були необхідні ліки. ОСОБА_11 говорила їй, що їй допомагає син, у дочки свої проблеми. Син поміняв вікна у будинку, поклав асфальт. ОСОБА_11 завжди була доглянута, онука її купала, доглядала за нею та приділяла уваги навіть більше ніж потрібно.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням представника ОСОБА_2 ОСОБА_7, свідки пояснили наступне:

свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що сторони по справі -діти її знайомої померлої ОСОБА_3. ОСОБА_15 вона познайомилася з ОСОБА_2, яка попросила її доглядати за мамою. Коли в 2001 році ОСОБА_2 поїхала за кордон, ОСОБА_14 приходила до померлої. ОСОБА_15 надсилала матері щомісячно по 100 ОСОБА_7, приблизно через півроку, як поїхала (свідку на електронну пошту приходили «номери» для отримання переказу, які вона повідомляла ОСОБА_3). Потім місяців сім ОСОБА_15 не надсилала гроші, а згодом надіслала крупну суму гроші на ремонт даху та купівлю асфальту. За два роки до смерті ОСОБА_3 ОСОБА_15 перестала надсилати грошові перекази. ОСОБА_11 сказала, що їй нічого не потрібно надсилати, їй вистачає. ОСОБА_1 приходив до матері, порався по господарству. Коли мати захворіла, син жив з нею. Вважає, що померла не мала гострої потреби у грошах.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 є його подругою. Він чув від своєї матері, якій розповідала ОСОБА_17, що ОСОБА_2 надсилала гроші своїй матері по 100-200 євро та на ремонт даху та допомагала їй грошима до самої її смерті.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що її мати спілкувалася з померлою тіткою ОСОБА_17. Мати їй розповідала, що ОСОБА_2 допомагала ОСОБА_17, висилала їй гроші, з її слів ОСОБА_2 висилала кошти на поховання свого батька. ОСОБА_1 допомагав матері місяця два до її смерті, коли вона дуже захворіла. ОСОБА_11 не потребувала грошей, вона казала, що заощаджує і таємно від дочки навіть допомагає сину ОСОБА_19. Тетяна приїздила додому приблизно у 2013 році, ненадовго, за документами.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

За змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при одночасному настанні викладених вище обставин і доведеності зазначених вище фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений судом від права на спадщину.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

ОСОБА_1 не доведено обставини, якими він обгрунтовує свої вимоги.

Так, з пояснень всіх свідків вбачається, що ОСОБА_3 не потребувала гострої необхідності в грошових коштах, могла себе обслуговувати, тільки за два-три місяці до смерті серйозно захворіла (про що свідчить інформація КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» ММР Запорізької області № 49 від 11.05.2016 року (а.с 46 Т.2) і у зв»язку з цим потребувала стороннього догляду та допомоги, яку в повній мірі отримувала від сина (позивача по справі), онуки, які проживали поруч, жодного разу не скаржилася з приводу відсутності допомоги з боку дочки, навпаки співчувала їй. Сторонами також визнається, що померла отримувала мінімальну пенсію. Тобто, у справі не доведено як знаходження ОСОБА_3 в безпорадному стані, так і те, що спадкодавець потребувала допомоги саме від своєї доньки. Більш того, навіть свідок з боку опонента-Митникова А.В. пояснила, що бабусі було достатньо допомоги її (свідка) та ОСОБА_1

Крім того, той факт, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу проживала в іншій країні і у зв»язку з цим не мала можливості повноцінно спілкуватися зі своєю матірю, приймаючи до уваги, про усвідомлення нею того факту, що поруч з матір»ю знаходиться близька людина- син, для усунення її від права на спадкування за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 1224 ЦК України, є недостатнім, оскільки не свідчить про умисне ухилення ОСОБА_2 від надання такої допомоги спадкодавцю.

Необхідно також зазначити, що у справі не доведено, що ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги матері. З показань свідків з боку ОСОБА_1 витікає, що вони не були освідомлені про надання чи ненадання грошової допомоги з боку ОСОБА_2 матері, пояснювали, що необхідний догляд та матеріальну допомогу здійснює її син. Суд знаходить абсолютно природним та нормальним той факт, що члени родини ОСОБА_1, проживаючи в одному районі з матір»ю (бабусею), яка знаходиться в похилому віці, допомагали їй. Як було зазначено вище, доказів про наявність якихось складнощів у наданні такої допомоги, звернень з цього приводу до ОСОБА_2 суду надано не було.

З показань свідків з протилежного боку вбачається, що ОСОБА_2 допомагала матері, хоча й не регулярно, надсилаючи їй гроші.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 не обґрунтовані, не підтверджені доказами, відповідно, не підлягають задоволенню.

Натомість, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 3/10 частини житлового будинку в порядку спадкування законні і обґрунтовані і підлягають задоволенню у зв»язку з наступним, з урахуванням вищевикладеного.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно копії повідомлення КП ММБТІ від 01.07.2016 року № 1685, станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок № 5 по вул. Комунарів в м. Мелітополі зареєстровано: 3/5 частки за ОСОБА_20 на підставі договору дарування від 07.07.2001 року за реєстровим № 3713, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_21; 2/5 частки за ОСОБА_22 (зареєстровано на рос. мові) на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.1996 року за реєстровим № 3-1558, посвідченого Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області. /Т. 1 а.с. 8/.

Постановою державного нотаріуса Мелітопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_23 від 30.06.2016 року ОСОБА_2 відмовлено в оформленні спадщини на жилий будинок, розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. Комунарів, 5, що належить померлій 22.09.2014 року ОСОБА_3, у звязку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності померлої на зазначене нерухоме майно. /Т. 1 а.с. 7)

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після померлої матері, однак не має можливості оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на зазначений житловий будинок, оскільки в неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності померлої матері на зазначене майно, аналізуючи зібрані по справі докази, суд знаходить позовні вимоги ОСОБА_2 такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 294 ЦПК України, ст. ст. 1224, 1258, 1261, 1267-1270 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, за участю третьої особи: Мелітопольської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, право власності на 3/10 частини житлового будинку № 5 по вул. Павла Дзяковича (Комунарів) в м. Мелітополі, в порядку спадкування за законом після померлої 22.09.2014 року ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, Молодогвардійців, буд. 20 та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (Комунарів), буд. 5 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (Комунарів), буд. 5 та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, Суворова, 11 судові витрати, понесені у звязку зі сплатою судового збору в розмірі 1 500 /однієї тисячі пятиста/ гривень 00 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю.В. Ковальова