Справа № 640/5594/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2017 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Шмадченко С.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить розірвати спадковий договір, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, на підставі невиконання його відповідачем.

Одночасно з поданим позовом, позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що предметом розгляду справи є його спадщина, а тому відчуження спірного майна може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного:

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову на будь-якій стадії процесу, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 86703680 та матеріалів справи власником квартири № 2, яка розташована в буд. 6 за адресою: м. Харків, вул. Ольмінського, на час розгляду справи зазначено ОСОБА_3 На вказану квартиру Восьмою Харківською Державною конторою накладено заборону, запис про обтяження № 10361851 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14.10.2010 року, на час розгляду справи цей запис є чинним.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 11.11.2014 року у справі № 21-357а-14 та від 19.05.2015 року у справі № 21-121а15, наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде знято.

Вважаю, що наявність заборони позбавляє будь-яких осіб у будь-який спосіб відчужувати спірне майно та виключає можливість будь-якого переходу права власності на таке майно, а будь-які дії з майном, на яке накладено арешт або заборону іншими особами, до їх зняття, суперечать вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову, не обґрунтована, не доведена та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 151,153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя