Справа № 214/366/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Щеняєвої І.Б.,

при секретарі - Фастовець Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в. ОСОБА_1 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 комітету Саксаганської районної у місті ОСОБА_1 ради, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 про встановлення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, суд -

встановив:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить визначити додатковий двомісячний, достатній для подання зави про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, який помер 18.02.2014 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 18.02.2014 року помер її батько ОСОБА_5, Факт родинних відносин між ними підтверджується свідоцтвом народження від 01.09.1992 року та свідоцтвом про мій шлюб За життя ОСОБА_5 був співвласником квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг. АДРЕСА_1, Позивач на підставі ст..ст. 1217,1222,1261 Цивільного кодексу України є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_5ІО., який помер 18.02.2014 року. З питання оформлення спадщини, 29.12.2016 року, вона звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу, ОСОБА_6 Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із тим, що вона пропустила 6-місячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, який помер 18.02.2014 року та рекомендовано звернутись до суду з приводу визначення додаткового строку, необхідного для подачі заяви про прийняття спадщини (копія постанови додається). У встановлений ст..1270 ЦК Укрили строк, вона дійсно не звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_5 Однак, вона вважала, що має поважну причину для продовження пропущеного строку. За життя, її батько склав заповіт на ім'я її двоюрідного брата. У зв'язку із такими обставинами, позивач вважала, що не має права на спадкування за законом вищевказаного нерухомого майна, через наявність спадкоємця за заповітом. Однак, після спливу 6-місячного строку, їй стало відомо, що брат ОСОБА_4 не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, померлого 18.02.2014 року. Встановивши такі обставини, вона негайно звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька, однак отримала там постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

У зв'язку з вищезазначеними обставинами, неможливістю оформлення належним чином своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 18.02.2014 року, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх цивільних прав та інтересів .

Позивач та представник позивача, до зали судового засідання не звились. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача, до зали судового засідання не звився, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та прийняти рішення на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_4, до зали судового засідання також не зявися, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

19.02.2014 року помер ОСОБА_5, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-КИ № 556751 № 556751, актовий запис № 317 (а.с.5).

ОСОБА_7 народилась 13.08.1992 року, її батьками зазначені ОСОБА_5Ю та ОСОБА_8, згідно свідоцтва про народження серії VІ-КИ № 499647 (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про шлюб 17.06.2016 року ОСОБА_9О уклав шлюб з ОСОБА_7, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_2 (а.с.7).

З договору міни від 12 травня 1995 року вбачається, що ОСОБА_5 є співвласником квартири. Що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Качалова, 40/51 (а.с.8 -8 зворот).

Відповідно до договору дарування від 4 квітня 1995 року гр. ОСОБА_10 подарував а гр. ОСОБА_5 прийняв в дар одну третю частину квартири, що в цілому складається із двох кімнат, жилою площею 27.4 кв.м., загальною корисною площею 48,82 кв.м. в АДРЕСА_2 та розташована на третьому поверсі пятиповерхового житлового будинку (а.с.9-10)

29.12.2016 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_6 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_5, померлого 18.02.2014 року (а.с.29), однак , як вбачається з відповіді приватного нотаріуса ОСОБА_6 від 29.12.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Качалова, 40/51, після померлого 18.02.2014 року її батька ОСОБА_5, у звязку з тим, що спадкоємиця не прийняла спадщину у встановлений законом строк. (а.с.11).

Відповідно до заповіту складеного 23.11.2012 року ОСОБА_5 заповів належну йому квартиру, що знаходься за адресою м. Кривий Ріг, вул. Качалова, 40/51 ОСОБА_4 (а.с.12)

Згідно інформації щодо реєстрації осіб наданої відділом реєстрації місця проживання громадян ОСОБА_3 комітету Саксаганської районної у місті рад, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день 18.02.2014 року був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. На день смерті ОСОБА_5, 18.02.2014 року за даною адресою зареєстрованих осіб не значилось (а.с.6, 34)

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру ОСОБА_5 було складено заповіт , який зареєстрований у спадковому реєстрі під номером 53783382, свідоцтво про право на спадщину за заповітом не видавалось. (а.с.29-38)

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Статтею 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Положеннями частини третьої статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи.

На основі аналізу цих правових норм, ВСУ під час розгляду цивільної справи № 6-85цс12 сформулював правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що правила ч. 3ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Законодавство не встановлює переліку поважних причин, тому вони визначаються поважними за висновками суду. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення про прийняття спадщини неможливим.

Як на поважну причину пропуску шестимісячного строку для звернення з заявою до нотаріуса для прийняття спадщини за законом позивач зазначає, що за життя її батько склав заповіт на їм*я її двоюрідного брата ОСОБА_4, у звязку з чим вона вважала, що не має права на спадкування за законом. Проте, коли їй стало відомо, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 не звернувся до нотаріальної контори за прийняттям спадщина за заповітом після смерті ОСОБА_5,померлого 18.02.2014 року, визначений законом строк для прийняття спадщини сплинув.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вбачається, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права».

Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом встановлено, що після смерті батька позивача, відкрилася спадщина на квартиру яка розташована в м. Кривому Розі по вул.. Качалова, 40/51. В вищезазначеній квартирі в період з 27.06.1995 року по 09.09.2015 рік ОСОБА_5 був зареєстрований, та по день смерті 18.02.2014 року проживав там. Інших зареєстрованих осіб за даною адресою не значиться.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, оскільки позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, є спадкоємцем за законом першої черги, за життя ОСОБА_11 склав заповіт на корить ОСОБА_4, однак він з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не звернувся. Крім того, судом взято до уваги, що ОСОБА_4 не надав заперечення проти позову.

В зв'язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.11 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись 10, 11, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1258, 1261, 1262, ч. 1 ст. 1270, ч. 3 ст. 1272 ЦК України, суд-

вирішив:

Позовні ОСОБА_2 до ОСОБА_3 комітету Саксаганської районної у місті ОСОБА_1 ради, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 про встановлення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини- задовольнити.

Визначити ОСОБА_2 додатковий двомісячний строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, який помер 18.02.2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів із дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів із дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б.Щеняєва