Номер провадження: 22-ц/785/1701/17
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4, діючої в інтересах ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2016 року,-

встановила:

У лютому 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України і з врахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що через відсутність спілкування з відповідачем вона не має можливості отримати від нього дозвіл на тимчасовий виїзд їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_5 за межі України, з метою культурного та оздоровчого відпочинку.

Позивач просила надати їй або її офіційному представникові дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу її неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до Іспанії, Італії, Німеччини, Польщі, Вірменії, Об'єднаних Арабських Еміратів, з метою культурного та оздоровчого відпочинку, у її або її офіційного представника супроводі, без згоди батька її дитини - відповідача ОСОБА_3, а також надати їй або її офіційному представникові дозвіл на тимчасовий виїзд її неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до Іспанії, Італії, Німеччини, Польщі, Вірменії, Об'єднаних Арабських Еміратів терміном перебування по 90 (дев'яносто днів) у 2016 році, у 2017 році, у 2018 році та у 2019 році, без згоди батька цієї дитини - відповідача ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2-ОСОБА_7 позов підтримав ,просив задовольнити.

Відповідач та його представник позов не визнали.

Рішення ухвалено у відсутність відповідача та його представника.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2016 року позов задоволено.

Надано дозвіл ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН : НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1, або її офіційному представникові на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до Іспанії, Італії, Німеччини, Польщі, Вірменії, Об'єднаних Арабських Еміратів, з метою культурного та оздоровчого відпочинку, у супроводі ОСОБА_2 або її офіційного представника, без згоди батька цієї дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_2, виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 26.08.1998 р., що зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2.

Надано дозвіл ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН : НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1, або її офіційному представникові на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до Іспанії, Італії, Німеччини, Польщі, Вірменії, Об'єднаних Арабських Еміратів терміном перебування по 90 (дев'яносто днів) у 2016 році, у 2017 році, у 2018 році та у 2019 році, без згоди батька цієї дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_2, виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 26.08.1998 р., що зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, діюча в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі .

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ,суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтований , оскільки виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини, відповідатимуть інтересам дитини .

Проте, повністю погодитися з висновками суду першої інстанції не можна.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги з наступного.

З матеріалів справи вбачається , що сторони перебували у шлюбі з 22.08.2008 року до 11.10.2010 року , що підтверджується свідоцтвом про одруження (дублікат) серія НОМЕР_3 від 21.07.2009 року та рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11.10.2010 року (а.с.9,15).

Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 ,що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 від 21.07.2009 року (а.с.11).

ОСОБА_8 проживає з матір'ю ОСОБА_2 окремо від відповідача та перебуває на її утриманні.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 27.10.2011 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого на певний період законом, щомісячно, починаючи з 17 березня 2011 року і до досягнення цією дитиною повноліття (а.с.22).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2011 року, яке набрало законної сили, зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 та встановлено способи участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, шляхом систематичного спільного відпочинку та побачень наодинці щонеділі з 11 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв.

03.07.2015 року ОСОБА_2 одружилася з ОСОБА_9, громадянином Іспанії,що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_5 від 03.07.2015 року.

Звертаючись з зазначеним позовом до суду позивач в обґрунтування позовних вимог посилалася на те,що через відсутність фактичного спілкування із колишнім чоловіком ,позивач не має можливості отримати від відповідача дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон з донькою, оскільки неповнолітня донька потребує певного лікування та з метою культурного розвитку та світогляду дитини.

Суд першої інстанції погодився з позовом позивача і задовольняючи позов, посилався на довідку КУ «Дитяча міська лікарня № 3№ Управління охорони здоров'я Одеської міської ради від 27.05.2011 р. № 222, відповідно до якої неповнолітня ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку у педіатра з діагнозом : гострий пієлонефрит, та у хірурга з діагнозом : вальгусна деформація голенів, й її мати виконує призначення лікарів у повному обсязі, в т.ч. приводить дитину на фізіотерапевтичні процедури і масаж в КУ «ДМП № 3» та на довідку ТОВ « Палац культури ім.Лесі Українки» № 28 від жовтня 2013 року (а.с.20,21).

Суд першої інстанції не звернув уваги на те,що на час звернення позивача до суду з зазначеним позовом ,матеріали справи не містять докази того,що неповнолітня донька потребує лікування за межами території України ,саме станом на час звернення позивача з позовом до суду. Таких доказів позивачем не було надано і колегії суддів в апеляційній інстанції.

Наявність у неповнолітньої дитини хвороби у 2011 році та перебування дитини на диспансерному обліку не є безумовною підставою для задоволення позову.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Виходячи з позовних вимог ОСОБА_2 вбачається , що позивач фактично просила дозволити виїзд дитини за кордон без згоди батька до будь-якої країни на будь-який час, однак зазначені вимоги позивача суперечать вищевказаним вимогам закону.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що після виїзду доньки за кордон у визначені позивачем періоди, відповідач буде повністю позбавлений спілкування з донькою.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України суд першої інстанції не визначився з правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини за кордон України без згоди батька, не зазначив конкретну країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька; не врахував визначеної ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав та, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька ,а саме 2017-2019 роки суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, чим фактично позбавив відповідача ОСОБА_3 можливості брати участь у вихованні та можливості спілкування з донькою ОСОБА_5

Суд першої інстанції не мав правових підстав для задоволення позову.

Таким чином ,права відповідача на спілкування з донькою та приймати участь у її вихованні були порушені, які підлягають захисту шляхом скасування рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково задовольнив позов.

Позивач не позбавлена можливості звернутися з відповідним позовом до суду з зазначенням разового виїзду,з зазначенням конкретної країни ,строку виїзду дитини або терміну перебування дитини за межами території України без згоди батька,або іншим шляхом захистити свої права.

За таких обставин, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_4, діючої в інтересах ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення .

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О.Погорєлова