Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.,

судді: Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Деркач І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області на рішення Березнівського районного суду від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бистрицької сільської ради, Управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області про встановлення факту проживання у визначеному місці,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Березнівського районного суду від 11 травня 2016 року зазначений позов задоволено: встановлено факт постійного проживання позивача в с. Бистричі Березнівського району Рівненської області в період з 1 липня 1986 року по 19 листопада 1988 року, з 1 грудня 1988 року по 28 лютого 1989 року, з 15 серпня 1991 року по 1 січня 1993 року.

На рішення суду Управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі (далі Управління ПФУ) подало апеляційну скаргу, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, що фактично полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи і застосуванні норм матеріального права, які не підлягали застосуванню.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом вимог ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнбильської катастрофи", відповідно до яких право на зниження пенсійного віку мають особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали або постійно працювали в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років та постійно проживали або постійно працювали у визначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1981 року, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", на 2 роки та додатково на 1 рік за кожні 3 роки проживання або роботи, але не більше ніж 5 років.

Відповідно до довідки Бистрицької сільської ради від 25.02.2016 року № 479 позивач проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з погосподарськими книгами на території зони посиленого радіологічного контролю з 16.04.1986 року. Однак згідно з записами будинкових та погосподарських книг виконкому Бистрицької сільської ради дані про зняття з реєстрації ОСОБА_1 відсутні, потім з 15.08.1991 року даних про зняття з реєстрації немає, а з 29 червня 1998 року по даний час зареєстрований та проживає в с. Бистричі.

Вважав, що суд залишив без уваги записи трудової книжки БТ-1 № 8011995 ОСОБА_1, де вказано, що в період з 20 листопада 1988 року по 8 грудня 1989 року працював в торговому відділенні "Кангалассугом" Республіка Саха (Якутія), з 9 січня 1990 року по 16 вересня 1991 року працював в кооперативі "Таас-Хая" Республіка Саха (Якутія), з 1 серпня 1992 року по 31 грудня 1992 року в колгоспі "Промінь" Корецького району.

Покликаючись на наведені обставини та положення ст.ст. 292, 295, 307, 309 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позову.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу Управління ПФУ, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості вимог про встановлення факту проживання позивача в с. Бистричі Березнівського району Рівненської області в оспорюваний період часу.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Як з'ясовано судом, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління ПФУ про встановлення факту постійного проживання в с. в с. Бистричі Березнівського району Рівненської області в період з 1 липня 1986 року по 19 листопада 1988 року, з 1 грудня 1988 року по 28 лютого 1989 року, з 15 серпня 1991 року по 1 січня 1993 року (а.с. 1-3).

Метою встановлення такого факту була правова необхідність для зменшення вікового цензу для виходу на пенсію на пять років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Між тим, записи трудової книжки БТ-1 № 8011995 ОСОБА_1 вказують про те, що з 9 червня 1986 року по 17 листопада 1988 року він працював електрогазозварювальником цеху №3 в Бистрицькому міжрайонному виробничому об'єднанні по виробничо-технічному забезпеченню сільського господарства Березнівського району (а.с. 9).

Тобто обставина проживання позивача протягом зазначеного в трудовій книжці часу з 9 червня 1986 року по 17 листопада 1988 року є безспірною, спірних правовідносин з цього приводу не виникає і додаткового підтвердження судовим рішенням не потребує.

Щодо вимоги позивача про встановлення факту проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 20 листопада 1988 року по 8 грудня 1989 року, то дані його трудової книжки свідчать про те, що впродовж цього часу з 20 листопада 1988 року по 8 грудня 1989 року ОСОБА_1 працював у торговому відділенні "Кангалассугом" Якутської АРСР, тобто за межами с. Бистричі Березнівського району (а.с. 9).

На а.с. 9, зв., міститься запис, де зазначено, що з 9 січня 1990 року по 16 вересня 1991 року позивач працював у кооперативі "Таас-Хая" Якутської-Саха Республіки, що виключає його проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 за час і з 15 серпня 1991 року по 16 вересня 1991 року.

З архівної довідки від 15.02.2016 року №93 вбачається, що протягом серпня 1992 року по грудень 1992 року, а також з лютого 1993 року по серпень 1993 року він працював у колгоспі "Промінь" Корецького району. (а.с. 30).

Даний факт також спростовує вимоги ОСОБА_1 про те, що протягом часу з 15 серпня 1991 року по 1 січня 1993 року він проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки Бистрицької сільської ради № 479 від 25 лютого 2016 року позивач був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 28 січня 1961 року по 4 травня 1979 року, з 28 травня 1981 року по 24 грудня 1984 року, з 16 січня 1986 року по квітень 1990 року (останнє зі слів ОСОБА_1П.) (а.с. 25).

Довідка Державного підприємства "Соснівське лісове господарство" № 110 від 23 лютого 2016 року вказує про те, що ОСОБА_2 тимчасово працював у Соснівському лісгоспі і у грудні 1988 року та у січні, лютому 1989 року, що разом складає 3 місяці (а.с. 31). Між тим, зміст цього доказу суперечить записам трудової книжки, які свідчать, що в той час він працював у торговому відділенні "Кангалассугом" Якутської АРСР. Тому при оцінці доказів у справі дана довідка апеляційним судом до уваги не береться.

Записи паспорта серії СР № 430893 стверджують, що позивач зареєстрований у с.Бистричі з 15 серпня 1991 року по теперішній час (а.с. 5). Однак колегія суддів ураховує, що сам по собі факт реєстрації місця проживання за встановлених обставин справи не свідчить про те, що особа дійсно протягом цього часу там постійно мешкала. Тим більше, коли перевірена при розгляді справи сукупність доказів вказує про те, що в той час він проживав і працював в інших населених пунктах.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст.ст. 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин уваги на викладені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Спонуканням для ухвалення нового рішення про відмову в позові відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області задовольнити.

Рішення Березнівського районного суду від 11 травня 2016 року скасувати.

ОСОБА_1 відмовити в позові до Бистрицької сільської ради, Управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області про встановлення факту проживання у визначеному місці.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: