ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1319/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Заболотній Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення до квартири, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою, про вселення та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_2 вказала, що з 2005 року зареєстрована та проживала в АДРЕСА_3 разом зі своїм сином ОСОБА_3 та його дружиною - відповідачем ОСОБА_4, а також їх неповнолітньою дитиною. В 2014 році між подружжям - позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 погіршились стосунки. Відповідач почала перешкоджати позивачам користуватись квартирою. Син залишив квартиру та в подальшому не зміг нею користуватись та здійснювати догляд за позивачем ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_4 створює конфліктні ситуації, перешкоджає користуватись ванною, не допускає до вбиральні, застосовує фізичну силу, вчиняє тиск фізичний і психологічний на позивача ОСОБА_2, що стало причиною для звернення до психіатричного закладу ТМО «Психіатрія» у м. Києві, де була поміщена на стаціонарне лікування з діагнозом F-06-4 органічний тривожний розлад, тривожно-астенічний синдром. Вказує, що до такого стану її довела протиправна поведінка відповідача. У неї пропав нормальний сон, вона не може заснути, переслідує почуття, що відповідач її вб'є. У зв'язку з цим просить стягнути моральну шкоду 10 000 грн.

В судовому засіданні позивачі та їх представники підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відвідач та її представники в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.

На підтвердження необґрунтованості заявлених вимог вказали, що позивачі із спірної квартири не виселялися, в квартирі знаходяться їх речі, предмети домашнього побуту. Жодних перешкод у користуванні квартирою відповідачем не вчинялося. Позивач ОСОБА_3 з власної ініціативи проживає в будинку, який є спільною власністю подружжя і щодо якого є судовий спір про поділ спільного майна подружжя. Вважають, що матеріалами справи не підтверджено вчинення нею неправомірної поведінки, що спричинили страждання позивачу ОСОБА_2 Висновок соціально-психлолгічного дослідження №19-08-16 про те, що позивач відчуває моральні страждання внаслідок агресивної поведінки відповідача та проведення розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди за «методикою встановлення заподіяння моральної шкоди за методом оцінки розміру компенсацій спричинених страждань» вважає неналежним доказом. Вказує, що даний спір виник з метою створення негативної характеристики відповідача, з огляду на наявність спору щодо витребування дитини і встановлення її місця проживання.

Заслухавши позивачів та їх представників, відповідача та її представників, дослідивши письмові докази та допитавши свідків, а також спеціалістів, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до Довідки Форми №3 від 16.07.2016 року № 568 (а.с.22) в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають відповідач ОСОБА_4, позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_5.

Квартира належить сторонам на праві приватної власності (а.с.5-9).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися неприязні та конфліктні відносини, що призвели до сварок, в наслідок чого позивач ОСОБА_3 залишив спірну квартиру та в подальшому нею не користувався.

Наразі позивач ОСОБА_3 проживає у будинку в АДРЕСА_4, який відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить ОСОБА_4 (а.с.69).

Позивач ОСОБА_2 вказує на фізичний та моральний тиск з боку невістки - ОСОБА_4 Відповідач принижує, кричить, ображає брутальною лайкою, погрожує фізичною розправою. Протиправна поведінка відповідача стало причиною для звернення ОСОБА_2 до психіатричного закладу ТМО «Психіатрія» у м. Києві, де була поміщена на стаціонарне лікування з діагнозом F-06-4 органічний тривожний розлад, тривожно-астенічний синдром. Вказує, що до такого стану її довела протиправна поведінка відповідача. У неї пропав нормальний сон, вона не може заснути, її переслідує почуття загрози своєму життю з боку відповідача.

Дарницьке управління поліції на запит суду надало матеріали перевірок щодо звернень позивача ОСОБА_2 про перешкоди у користуванні квартирою, які чинить відповідач (а.с.36; 103-127). З наданих матеріалів вбачається, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_2, яка є співвласницею. Відповідач влаштовує конфлікти, висловлюється нецензурною лайкою, штовхає, кричить, ображає, не впускає ОСОБА_2 до житла, змінила замки.

В судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_6 (а.с.47) та ОСОБА_7 (а.с.48), де ОСОБА_6 пояснила, що останніх 4 роки позивач ОСОБА_2 неодноразово зверталась з проханням переночувати у неї, оскільки невістка ОСОБА_4 виганяє її з квартири, перешкоджає у її користуванні. З весни до глибокої осені вона надавала позивачу для проживання свій садовий будинок на дачі, а взимку ОСОБА_2 переходила жити до іншої знайомої. Кілька разів вона з позивачкою приходила до спірної квартири, у неї ключів від вхідних дверей не було, тому вони сиділи на сходах і чекали відповідачку. Коли остання відкривала вхідні двері квартири, то вчиняла з позивачкою таку сварку, що здавалось враження нездорової і неврівноваженої людини. А коли одного разу їм вдалось попасти у коридор квартири, то вона побачила вибиті двері кімнати, де мешкала позивачка, але відповідачка їх зразу ж вигнала з квартири. Свідок ОСОБА_7 пояснила, що певний час позивач ОСОБА_2 жила в її помешканні, оскільки відповідач їй перешкоджала користуватись спірною квартирою. Причини перешкод вона не знає, але позивачка була дуже знервованою і збентеженою таким ставленням до неї з боку відповідача.

Таким чином позивачем ОСОБА_2 доведено, що відповідач ОСОБА_4 чинить їй перешкоди в користуванні житлом, в результаті чого вона не може потрапити до квартири, де позивач зареєстрована та має право на проживання та користування вказаним житлом в зв'язку з чим позивач змушена проживати в іншому житловому приміщенні.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.1, ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1, ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1-2, ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, а згідно ч.1ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Вбачається, що чинення перешкод у користуванні спірною квартирою полягає у відмові відповідача впускати ОСОБА_2 до спірної квартири.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача ОСОБА_2 щодо вселення, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою є обґрунтованими, доведеними та такими що підлягають задоволенню.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Статтею ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частини першої та четвертої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи не підтверджується правомірність заявлення вимог ОСОБА_3 про вселення, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, тому в частині вимог даного позивача необхідно відмовити.

Суд не може покласти в основу рішення показання свідків ОСОБА_8, яка є матір'ю відповідача, ОСОБА_9, яка є кумою відповідачки, ОСОБА_10, оскільки вони в спірній квартирі бували періодично нетривалий час і не були свідками описаних вище подій.

Відповідно до ч.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності.

На підтвердження правомірності заявлених вимог щодо стягнення моральної шкоди позивачами надано висновок соціально-психлолгічного дослідження №19-08-16 (а.с.13-20), за результатами якого ОСОБА_2 відчуває моральні страждання внаслідок сприйнятої нею як агресивної поведінки співвласниці спільної квартири ОСОБА_4 щодо перешкоджання добросусідському проживанню у спільній квартирі і наслідків цього правопорушення. Спеціаліст стверджує, за наявних власних акцентуацій, піддослідна особа відчуває моральні страждання внаслідок сприйняття нею як протиправних дій відносно себе. Розумною та справедливою компенсацією може бути: вибачення громадянки ОСОБА_4 за неправомірну поведінку з одночасним досягненням згоди/мирової угоди щодо розселення на справедливих умовах, а за відсутності згоди - отримання достатньої суми на комплекс заходів щодо розселення, який може становити 100000 грн. Вказані обставин підтвердив у судовому засіданні допитаний спеціаліст ОСОБА_11

Спеціалістом було досліджено можливість проведення розрахунку розміру відшкодування шкоди за «методикою встановлення заподіяної моральної шкоди за методом оцінки розміру компенсацій спричинених страждань» (формулою Ерделевського) та прийнято висновок про неможливість визначення розміру моральної шкоди.

До матеріалів справи було надано рецензію на висновок соціально-психологічного дослідження №19-08-16 психологом Копишинською Л.О. Відповідно до рецензії теоретичні положення, використані в якості аргументів при підготовці «Висновку соціально-психологічного дослідження» не відповідають сучасним положенням теорії судової експертизи та сучасному стану експертної практики у справах про компенсацію моральної шкоди. Висновки, зроблені за результатами психологічного обстеження не відповідають застосованим методикам та процедурі обстеження. Характер «Висновку» є тенденційним та упередженим і не має наукової та практичної цінності (а.с.82-90). Дані висновки рецензії підтвердила у судовому засіданні спеціаліст Копишинська Л.О.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 10 000 грн. моральної шкоди.

Згідно ст.79; 88 ЦПК України при частковому задоволенні судом позову ОСОБА_2 з відповідача на користь вказаного позивача підлягає стягненню 551 грн. 20 коп. судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в квартиру АДРЕСА_2.

Зобов'язати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_3

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. судового збору.

В задоволенні частини позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування 10 000 грн. моральної шкоди відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення до квартири АДРЕСА_2, стягнення 551 грн. 20 коп. судового збору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :