МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ___________
Пр. № 2/521/2138/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Сегеди О.М.

при секретарі - Пасічник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп.Комсервіс.Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із сплати за житлово-комунальні послуги,

встановив:

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп. Комсервіс. Плюс» (далі ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс») звернулось до суду із уточненим та доповненим в подальшому позовом до ОСОБА_1, посилаючись на те, що 01 лютого 2015 року між ТОВ «Олімп.Компесервіс.Плюс» та ПП «ЖКК СГІ» був укладений договір відступлення права вимоги, за яким станом на 01 лютого 2015 року ТОВ «Олімп.Компесервіс.Плюс» отримало право вимоги заборгованості за надані комунальні послуги, у розмірі 11028,39грн., які вчасно не були сплачені ОСОБА_1 Позивач зазначав, що в подальшому він став забезпечувати виконання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за місцем проживання ОСОБА_1, яка відмовляється від оплати житлово - комунальних послуг у добровільному порядку. Стверджував, що станом на 31 серпня 2016 року заборгованість відповідачки за комунальні послуги складає 14037,75грн. Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «Олімп.Компесервіс.Плюс» просило суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість по оплаті комунальних послуг у розмірі 14037,75грн., а також судові витрати.

Представник позивача, діючий на підставі довіреності від 10 січня 2017року в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив суд їх задовольнити (т.1, а.с.74).

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі та застосувати до даних правовідносин строк позовної давності, про що надала відповідну заяву. Раніше надала до суду письмові заперечення проти позову (т.1, а.с.41-45,56,81-84,95-97,118-124, 149-154, 161).

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 січня 2002 року належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 (т.2, а.с.23).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, та отримує житлово-комунальні послуги.

Встановлено, що за договором відступлення права вимоги від 01 лютого 2015 року ПП «ЖКК СГІ» відступило ТОВ «Олімп.Компесервіс.Плюс» право вимоги заборгованості мешканців будинку №70 по вул. Овідіопольська дорога,3 по сплаті комунальних послуг станом на 01 лютого 2015 року(т.1, а.с.6-7,8-9).

Крім того, відповідно до статуту в межах розробленого типового договору про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, ТОВ «Олімп.Компесервіс.Плюс» забезпечує виконання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій шляхом укладення договорів з постачальниками, зокрема забезпечує прибирання внутрійшньобудинкових приміщень та прибудинкової території, вивезення побутових відходів, технічне обслуговування ліфтів, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем: горячого і холодного опалення водопостачання, водовідведення, теплопостачання, зливової каналізації; поливання дворів, клумб і газонів, освітлення місць загального користування, підвалів, підкачування води, дератизація, дезінсекція, прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду протиожеледними сумішами; обслуговування димових та вентиляційних каналів; технічне обслуговування та поточний ремонт мереж електропостачання та електрообладнання, систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньо будинкових інженерних систем у разі їх наявності; обслуговування номерних знаків, тощо.

Згідно з актами звірки річних взаємних розрахунків між «ЖКК СГІ» та ОСОБА_1 у останньої, починаючи з 01 січня 2010 року по 31 серпня 2016 року утворилась заборгованість по оплаті послуг з утримання будинків та прибудинкових територій у розмірі 14047,84 грн.(т.1, а.с.71-74,75,т.2, а.с.38,39,40,41,42,43).

Судом встановлено, що 10 серпня 2015року Малиновським районним судом м. Одеси за заявою ТОВ «Олімп.Компесервіс.Плюс» був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Олімп.Компесервіс.Плюс» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 11028,39грн., а також виплати по сплаті судового збору у розмірі 121,80грн.(т.1, а.с.137).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2015року зазначений судовий наказ був скасований (т.1, а.с.23-24).

18 липня 2017 року відповідачка через канцелярію суду надала заяву про застосування до даних правовідносин строку позовної давності (а.с.161).

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. N 572, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Відповідно до положень ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Ч.3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У частині 4 статті 319 ЦК України яка регулює правовідносини повязані зі здійсненням права власності вказується, що власність зобовязує.

Відповідно до вимог статті 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати своє майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З змісту вказаної правової позиції вбачається, що основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України від 24 червня 2004 р. № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги».

Субєктами вказаного Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону).

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у ч. 1 ст. 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Типовий договір з надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій по спірному будинку є розробленим.

Водночас, ОСОБА_1, як власник спірної квартири, постійно проживаючи у ній та будучи споживачем послуг з утримання будинків та прибудинкових територій від укладення останнього ухиляється.

Вирішуючи спір, суд не погоджується із доводами відповідача про те, що відсутність письмового договору сторін про надання спірних послуг звільняє ОСОБА_1 від сплати останніх.

Чинне законодавство України передбачає різні форми договору (у тому числі усну), а споживач зобов'язаний сплачувати кошти за надані послуги, оскільки відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також із дій осіб, які породжують цивільні права та обов'язки.

Тобто, якщо особа споживала житлово-комунальні послуги, надані виконавцем послуг, між нею і виконавцем цих послуг виникають договірні правовідносини.

Згідно із правовою позицією, висловленою Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України, при розгляді справи № 6-6ц13, особа звільняється від відповідальності за невиконання зобовязання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобовязання.

Верховний Суд України дійшов однозначного висновку, що споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати комунальні послуги і не може бути звільнений від виплати виниклої у нього заборгованості.

Верховний Суд України також акцентував увагу на тому, що відмовляючи в таких ситуаціях постачальнику послуг, суди фактично звільняють споживача від оплати отриманих послуг, всупереч вимогам статті 68 ЖК і статей 20, 21 Закону України «Про житлово - комунальні послуги». Крім того, законодавство не передбачає такого звільнення навіть у разі ненадання окремих житлово - комунальних послуг.

Підстав, визначених пунктами 5 та 6 статті 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», за якими ОСОБА_1 як споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством , на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судом не встановлено.

Належні та допустимі докази по цих обставинах відповідачем не надані.

Безпідставними є твердження відповідачки про незаконність тарифів на спірні послуги, оскільки вони ніким не оспорюється, їх незаконність в установленому законом порядку не встановлена.

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, позивач як кредитор має право вимагати виконання обов'язку оплати послуг утримання будинку, споруд та прибудинкових територій у повному обсязі як від одного з солідарних боржників, так і від усіх разом.

Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому серед інших прав і обов'язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року № 6-59цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Щодо заяви відповідачки про застосування до позовної заяви строку позовної давності, суд зазначає, що 10 серпня 2015року ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу, таким чином перебіг строку позовної давності починається з 10 серпня 2012року.

З змісту правової позиції, яка викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 р. у справі № 6-931цс15 вбачається, що відповідно до чч. 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розд. ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Поряд із тим, суд вважає можливим за заявою відповідача застосувати до виниклих правовідносин позовну давність, якою відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, до виниклих правових відносин застосовується загальний строк позовної давності, тобто наявна у відповідача заборгованість за утримання будинку та прибудинкової територіїможе бути стягнута за період з 01 серпня 2012 року по 31 серпня 2016 року в розмірі 9142,90 грн.

Вказаний розрахунок відповідачем не спростований.

Суд не бере до уваги докази відповідача про сплату послуг за електропостачання, опалення, холодну воду, газ, тощо, оскільки вони не стосуються предмету спору.

Враховуючи, що строком позовної давності захищається порушене право та суд при розгляді справи встановив порушення прав позивача, його позовні вимоги за період з 1.01.2009 року по 01.08.2012 року не підлягають задоволенню в звязку із пропуском строку звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідачки в порядку ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме на користь позивача в розмірі 551,20 грн., та на користь держави в розмірі 363,08 грн.

Керуючись ст. 15, 16, 256, 257, 264, 525, 526 ЦК України, ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 10, 11, 16, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп.Комсервіс Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із сплати за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп.Комсервіс.Плюс» заборгованість за користування житлово-комунальними послугами, а саме за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 серпня 2012 року по 31 серпня 2016 року в розмірі 9142 (дев'ять тисяч сто сорок дві) грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп.Комсервіс.Плюс» судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 363 (триста шістдесят три) грн. 08 коп.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда