АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5126/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 619/1269/17 Болибок Є.А.
Категорія: захист прав споживачів Доповідач - Хорошевський О.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Бровченка І.О.,

Кіся П.В.

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), в якому після уточнення просила визнати порушеним її право як споживача фінансових послуг та визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 05.12.2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та застосувати наслідки недійсності.

В обґрунтування зазначала, що 05.12.2006 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк», був укладений кредитний договір № 0 від 05.12.2006 року. У листопаді 2006 року ОСОБА_3 звернулася у відділення № 165 АКІБ «УкрСиббанк» з проханням надати кредит для придбання нерухомості у розмірі 140000,00 грн. У банку надали рекламний лист та повідомили, що для надання кредиту у гривні позичальник не має достатньо доходів тому запропонували надати кредит у доларах США на 15 років під 11,3% річних при умові внесення позичальником 25% власних коштів від вартості нерухомості.

04 грудня 2006 року ОСОБА_3 передала продавцю нерухомості задаток у розмірі 10000,00 грн. 05 грудня 2006 року у приміщенні відділення АКІБ «УкрСиббанк» за адресою проспект Гагаріна № 1 відбулося підписання кредитної угоди № 0. За вимогою банка позичальник внесла на рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 2827,70 грн. (екв. 559,94 дол. США). Зі слів представників банку для подальшого розрахунку за кредитом.

Грошові кошти за договором позичальник не отримала. Начальником відділення було роз'яснено, що гроші представником банку будуть передані продавцю нерухомості в обмін на документи на право володіння нерухомістю, після підписання договору купівлі-продажу нерухомості. Після чого позичальник та начальник відділення з менеджером банку поїхали до нотаріуса ОСОБА_4 у м. Дергачі, де і відбулося підписання договору купівлі-продажу нерухомості між позичальником та продавцем нерухомості. Які гроші та у якому розмірі були передані представником банку продавцю нерухомості позичальник не бачила.

Відповідно до п. 1.1. договору банк в порядку та на умовах визначених цим договором, взяв зобов'язання надати позичальнику кредит в сумі 27700,00 доларів США 00 центів шляхом зарахування, п. 1.5. договору, кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку, з оплатою за процентною ставкою 11,30 % процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05 грудня 2021 року (180 місяця), на умовах визначених цим договором. Кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника), а саме на споживчі потреби.

Відповідно до умови п. 2.1. кредитного договору, забезпеченням виконання зобов'язань позичальника за цим договором є застава нерухомості, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 На виконання цього пункту договору між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки (що зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1942) з забороною відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна до припинення дії договору іпотеки (що зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1943) приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу ОСОБА_4

Позичальник сплатила на користь банку, згідно з квитанціями з 05.12.2006 року по 05.05.2014 року кошти у розмірі 29367,60 доларів США. Зважаючи на те, що позичальник не має фахових знань для оцінки відповідності законам України наданого банком договору під час укладення «Кредитного договору», а також під час виконання цього договору тобто позичальник довідалася про порушення своїх прав банком лише у вересні 2016 року, коли були вивчені матеріали судової справи за позовом банку та зроблені розрахунки за виконанням цього договору. Після зробленого запита до НБУ від 19.03.2016 року про наявність заборгованості за кредитним договором № 0 від 05.12.2006 року та отриманої відповіді НБУ від 01.03.2016 року за №20-0004/27665 позичальнику стало відомо, що ніякої заборгованості перед ПАТ «УкрСиббанк» у позичальника не існує.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом не враховано що текст «Інформаційного листа» вказаного у п. 9.13. договору не відомий. Банк не надав доказу про існування такого документу. Більш того, в самому тексті договору відсутні істотні умови про які банк повинен був повідомити позичальника перед укладанням договору. Саме тому банк приховав від позичальника інформацію про кредитні умови, а саме: орієнтовану сукупну вартість - ціни кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних із одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; податковий режим сплати процентів та про державні субсидії або інформацію про те, від кого споживач може одержати такі відомості.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору банківського рахунку №165-608181 (поточний рахунок фізичної особи - резидента) від 04 грудня 2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», останній відкриває ОСОБА_3 поточний рахунок у національній валюті та/або іноземній валюті та здійснює його обслуговування згідно умов цього договору, вимог банку та чинного законодавства. Згідно додатку № 1 до договору № 165-608181 банк відкрив рахунок за № НОМЕР_1 у доларах США та у гривні.

Згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.12.2006 року АКІБ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 27700 доларів США, а ОСОБА_3 зобов'язалася повернути суму кредиту у повному обсязі не пізніше до 05.12.2021 року. Кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_1 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням. Кредит надається ОСОБА_3 для її особистих потреб, а саме на придбання житлового будинку.

Згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 15 грудня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1939, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, ОСОБА_6 передає у власність, а ОСОБА_3 прийняла у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Продаж, що є дійсним наміром сторін, вчинено за 151500 гривень, які ОСОБА_3 сплатила ОСОБА_7 повністю ще до підписання цього договору.

Відповідно до іпотечного договору від 05.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1943, АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення № 165 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_8 передає у власність, ОСОБА_3 приймає в іпотеку жилий будинок та надвірні будівлі, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1, вартість предмету іпотеки складає 200000,00 грн.

Відповідно до договору поруки № 71011 від 05.12.2006 року ОСОБА_9 зобов'язався перед АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, які виникають із кредитного договору №0 від 05.12.2006 року.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 14 своєї постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив судам, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з надання споживчого кредиту, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Законі України «Захист прав споживачів».

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 своєї постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив судам, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній станом на 05.12.2006, тобто на час укладення спірного договору), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 11 зазначеного Закону у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Судом було вірно встановлено, що як вбачається з п. 9.13 спірного договору, його підписанням ОСОБА_3 свідчить про те, що всі умови даного Договору їй цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї та перед підписанням даного Договору вона отримала інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с. 22 зворот).

Таким чином, перед укладанням спірного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.12.2006 року ОСОБА_3 в установленому порядку було повідомлено про кредитні умови.

Посилання ОСОБА_3 в суді першої та апеляційної інстанції на відсутність та невідповідність істотних мов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.12.2006 року не можуть бути взяті до уваги, оскільки зазначений договір містить всі умови, які на час його укладення вимагало чинне законодавство України.

Доводи, викладені ОСОБА_3 в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, були предметом розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 308 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхили апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - І.О. Бровченко

П.В. Кісь