Справа № 2-5906/2008
Номер провадження 6/489/50/17
Ухвала

Іменем України

09 березня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі за текстом заявник) про встановлення способу і порядку виконання рішення,

встановив

У лютому 2017 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження". Але на момент закінчення виконавчого провадження існувала заборгованість по не сплаті аліментів.

Заявник просив суд повідомити яким чином державному виконавцю стягувати заборгованість по не завершеному виконавчому провадженню (1/4 частка аліментів).

В судове засідання особи, які брали участь у справі, а також представник заявника не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, тому їх неявка не перешкоджає розгляду даної заяви.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

Процесуальні питання, що пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані розділом VI Цивільного процесуального Кодексу України.

Зокрема, стаття 373 ЦПК України визначає, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Зі змісту даної статті слідує, що зміна чи встановлення способу та порядку виконання судового рішення це заміна одного виду виконання іншим або визначення чіткого логічного порядку вчинення дій, спрямованих на виконання припису рішення суду, ухваленого судом у відповідності до положень ЦПК України.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Питання про відстрочку або розстрочку виконання, встановлення чи зміну способу і порядку виконання розглядається судом у встановлений законом строк. Відповідне рішення може бути оскаржене у встановленому законом порядку. Щодо інших рішень відстрочка або розстрочка виконання, встановлення чи зміна способу і порядку виконання не допускаються.

З наведених норм вбачається, що суд може встановити спосіб виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

При вирішенні питання про встановлення способу і порядку виконання, суд повинен з'ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів заяви, заявник вказує, що було відкликано виконавчий лист, але на момент закінчення виконавчого провадження існувала заборгованість по не сплаті аліментів. Тому просив суд повідомити яким чином державному виконавцю стягувати заборгованість по не завершеному виконавчому провадженню.

Суд наголошує, що закінчення виконавчого провадження не є обставиною, що утруднює виконання рішення у розумінні ст. 373 ЦПК України.

Наслідки закінчення виконавчого провадження та дії державного виконавця у випадку закінчення виконавчого провадження регулюються статтею 40 ЗУ "Про виконавче провадження".

З матеріалів справи вбачається, що Постановою від 19.02.2015 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання Івана, 13.09.2006 р. н. у розмірі 1/4 частки від всіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.05.2015 зменшено розмір аліментів до 1/6 частки з дня набрання рішенням законної сили (02.06.2015) та відкликано виконавчий лист.

Постановою від 25.09.2015 закінчено виконавче провадження у зв'язку із відкликанням виконавчого листа.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 5) закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець повинен здійснити розрахунок заборгованості і направити його стягувачу і боржнику.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів.

У випадку якщо виконавче провадження закінчено у зв'язку із відкликанням виконавчого листа при наявності заборгованості відсутній виконавчий документ на підставі якого можна здійснювати примусове стягнення заборгованості.

Таким чином, для стягнення заборгованості по аліментам у примусовому порядку стягувач має пред'явити виконавчий лист. Оскільки виконавчий лист відкликаний судом він не може бути пред'явлений стягувачем, тому стягувач може звернутись до суду з позовом про визначення розміру аліментів і стягнення її з боржника.

Надання роз'яснення державному виконавцю щодо того, які саме дії йому необхідно вчинити у випадку закінчення виконавчого провадження не стосуються встановлення порядку та способу виконання рішення суду та не відносяться до компетенції суду.

Отже, вирішуючи питання про встановлення способу і порядку виконання судового рішення, суд звертає увагу на те, що матеріали заяви не містять достатніх доказів про існування обставин, що ускладнюють виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява державного виконавця задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 373 ЦПК України, суд

ухвалив

У задоволенні заяви Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про встановлення способу і порядку виконання рішення - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 5 днів з моменту її проголошення, а у разі оскарження особою, що не була присутня при проголошенні - з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя В. В. Кокорєв