Справа № 214/4531/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16 листопада 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Євтушенка О.І.,
за участю: секретаря судового засідання Бєлікової О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Представник позивача звернувся до суду з позовом 07.08.2017 року, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.03.2012 року станом на 03.07.2017 року в розмірі 20 208,80 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 4056,74 грн., по процентам за користування кредитом 4422,99 грн., за пенею 10 290,56 грн., штрафів 500 грн. фіксована частина, 938,51 грн. процентна складова; стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1600 грн.
В обґрунтування предявлених вимог вказав, що 29.03.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким вона отримала кредит в розмірі 7400 грн. зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення по строку дії картки. Свої зобовязання банк виконав, натомість позичальник покладені на неї обовязки не виконувала належним чином, в результаті чого станом на 03.07.2017 року утворилась заборгованість в сумі 20 208,80 грн., яку представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в примусовому порядку.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, згідно клопотання просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, в контексті ст.ст.74,76 ЦПК України повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.
За даних обставин, з урахуванням згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів в силу ст.224 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 29.03.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК», яка по своїй суті є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України (а.с.8, 10-24).
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та Витягу з тарифів банку (а.с.9), ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 7400 грн. зі сплатою процентів за користування ним по строку дії картки за ставкою 2,5 % на місяць; за тратами, здійсненими з 01.09.2014 року 2,9% на місяць, а за тратами, здійсненими з 01.04.2015 року 3,6% на місяць.
Сторонами погоджений розмір обовязкового платежу 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; з 01.04.2014 року 5% від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості.
Крім того, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за пільговою ставкою 0,01% річних в межах пільгового періоду 55 днів від суми операцій за рахунок кредиту. В разі непогашення клієнтом боргових зобовязань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі. Зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання). У разі виникнення прострочених зобовязань, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування, що визначено п.2.1.1.12.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.20-зворот) та в графі «Пільговий період» Тарифів (а.с.9).
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст.510 ЦК України).
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти.
В силу ст.ст.525,526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.
Банк свої зобов'язання за кредитним договором від 29.03.2012 року виконав належним чином, надавши ОСОБА_2 кредит в обумовленому розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення.
Натомість позичальник свої зобовязання не виконувала належним чином, допускаючи їх періодичне прострочення, внісши востаннє 01.10.2016 року 1142,20 грн. в рахунок погашення кредиту, та 10.05.2015 року 205,93 грн. погашення процентів за користування кредитом, в результаті чого станом на 03.07.2017 року утворилась заборгованість за тілом кредиту 4056,74 грн., по процентам за користування кредитом 4422,99 грн., яку суд вважає обґрунтованою та доведеною обсягом наданих доказів, у тому числі наданими позивачем розрахунками заборгованості (а.с.4-7), з якими погоджується, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд вважає дані вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання.
Згідно ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).
Як передбачено умовами кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості, позичальник зобов'язаний сплатити банку неустойку у вигляді:
1) пені = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентам на суму від 100 грн.; +100 грн., щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентам на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше;
2) штраф: 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів, комісій.
Відповідно до п.2.1.6.14 Умов та правил (а.с.24), у разі виникнення прострочених зобовязань, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів або штраф, розмір якого встановлений в тарифах.
Таким чином, суд приходить до висновку, що за попереднім погодженням сторони передбачили покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за порушення виконання кредитно-договірних зобовязань шляхом нарахування та стягнення неустойки виключно у формі пені або штрафу, без можливості їх одночасного стягнення.
За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Оскільки сторони при укладенні договору погодили, що у першу чергу нараховується пеня, а вже потім штрафи, тому суд приходить до висновку щодо стягнення пені в розмірі 10 290,56 грн. та відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 500 грн. фіксована частина, 938,51 грн. процентна складова, оскільки одночасне їх нарахування та стягнення за своєю суттю є подвійною відповідальністю, а їх одночасне нарахування та заявлення суперечить положенням п.2.1.6.14 Умов та правил.
За даних обставин загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню за кредитним договором №б/н від 29.03.2012 року станом на 03.07.2017 року становить 18 770,29 грн. та складається із заборгованості: за тілом кредиту 4056,74 грн., по процентам за користування кредитом 4422,99 грн., пені 10 290,56 грн., з розрахунку: 4056,74 + 4422,99 + 10 290,56.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, згідно ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених вимог 92,9 %, що становить відповідно 1486,40 грн. (а.с.31).
Керуючись ст. ст.4-10, 15, 60, 74, 79, 88, 208 ч.1 п.2, 209, 212-215, 218, 223-229, 294, 296 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.03.2012 року станом на 03.07.2017 року в загальному розмірі 18 770 (вісімнадцять тисяч сімсот сімдесят) грн. 29 коп., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 4056 (чотири тисячі пятдесят шість) грн. 74 коп., по процентам за користування кредитом 4422 (чотири тисячі чотириста двадцять дві) грн. 99 коп., пені 10 290 (десять тисяч двісті девяносто) грн. 56 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» 1486 (одна тисяча чотириста вісімдесят шість) грн. 40 коп. в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.229 ЦПК України, протягом 10 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку.
Суддя Євтушенко О.І.