УхвалА

іменем україни

16 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 про визнання рішення та бездіяльності старшого державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, заінтересована особа - ОСОБА_5, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 23 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаною вище скаргою, посилаючись на те, що у провадженні Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 3 липня 2013 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 30 672 грн.

Заявник указував про те, що 18 травня 2016 року суб'єктом оціночної діяльності була проведена оцінка належного йому на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 та станом на 16 травня 2016 року встановлена ринкова вартість будинку у розмірі 111 200 грн. Не погодившись з вказаною оцінкою майна, 25 травня 2016 року він звернувся до відділу державної виконавчої служби з заявою про рецензування звіту оцінки майна. 16 червня 2016 року ним було отримано лист державного виконавця щодо авансування рецензування звіту оцінки майна у розмірі 1 тис. грн.

Вважав, що він не повинен сплачувати вказаний авансовий платіж, оскільки такі витрати підлягають розподілу після завершення виконавчого провадження, унаслідок чого на його думку дії державного виконавця про зобов'язання його авансувати витрати на рецензію оцінки майна та бездіяльність, а саме не проведення рецензії є незаконними.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просив суд визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця щодо не призначення рецензії оцінки майна від 16 травня 2016 року, а саме житлового будинку АДРЕСА_1, визнати незаконною вимогу про авансування витрат на рецензування звіту про оцінку майна у розмірі 1 тис. грн, зобов'язати старшого державного виконавця провести рецензію оцінки вказаного нерухомого майна.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23 листопада 2016 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його скаргу задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_4, суди, вірно застосувавши вимоги ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 383, 387 ЦПК України, дійшли правильного висновку про те, щовитрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки.

Суди дійшли вірного висновку про те, що саме ОСОБА_4 заперечував результати оцінки, а у матеріалах справи відсутні докази щодо сплати заявником 1 тис. грн за рецензування звіту щодо оцінки майна. Таким чином, дії державного виконавця є правомірними та відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.П. Штелик