Справа № 136/1507/17
провадження № 2/136/625/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"13" листопада 2017 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі :

головуючого судді Кривенка Д.Т.

при секретарі Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Попівської сільської ради Липовецького району Вінницької області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на житловий будинок по спадщині за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина. За життя, 03.08.2009, ОСОБА_2, на випадок своєї смерті вчинила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла йому, ОСОБА_1, житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний об'єкт нерухомості належав до суспільної групи колгоспний двір, який припинив своє існування із набранням чинності Законом України «Про власність». Станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору були ОСОБА_2, яка була його головою, та ОСОБА_3, частки яких були рівні, тобто по ? кожного. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, після її смерті, в силу діючого законодавства спадщину прийняла її дочка ОСОБА_2, яка стала одноосібним власником об'єкта нерухомості. Позивач протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_2 спадщину прийняв в установленому законом порядку. Однак нотаріус відмовив у видачі нотаріального акту на ім'я позивача, мотивуючи тим, що даний будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, тому встановити, яка частка зазначеного будинку належить спадкодавцю нотаріусу не представляється за можливе. Крім того, відсутні правовстановлюючі документи щодо об'єкта нерухомості, так як вони були втрачені. У позові позивач просить суд встановити факт родинних відносин, вказуючи на те, що не збереглись документи, які підтверджують, що ОСОБА_3 є рідною матір'ю ОСОБА_2, що позбавило можливості позивача реалізувати свої спадкові права та прийняти спадщину в нотаріальному порядку. Наведене стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

В судове засідання позивач та його представник не з'явились, проте представник позивача надав суду заяву, в якій позов підтримав та просив розглянути справу без його участі.

Представник Попівської сільської ради в судове засідання також не з'явився, в заяві, яку адресував суду вказав про визнання позову та просив справу розглянути без його участі.

Зважаючи на те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому здійснює його в даному судовому засіданні, на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вінниця померла ОСОБА_2, на що вказує свідоцтво про смерть (а.с.5). Після її смерті відкрилась спадщина.

Із матеріалів Спадкової справи, які були витребувані судом було з'ясовано, що за життя 03.08.2009, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті вчинила особисті розпорядження щодо належного їй майна, які були посвідчені секретарем Попівської сільської ради 03.08.2009 року та зареєстровані в реєстрах за №13, 14. Вказані заповіти не змінювались та не скасовувались спадкодавцем, в підтвердження чого є Інформаційна довідка із Спадкового реєстру. Позивач спадщину прийняв шляхом подачі нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви відповідного змісту в межах визначеного законодавцем строку.

За матеріалами спадкової справи інші спадкоємців, які б прийняли спадщину відсутні, отож позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2

Втім, постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області від 05.08.2017 позивачу відмовлено у видачі на його ім'я нотаріального акту. Відмова мотивована тим, що даний будинок належить до колгоспного двору, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, отож встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю не представляється нотаріусу можливим. Крім цього, заявником нотаріусу не було представлено правовстановлюючого документа на підтвердження належності майна спадкодавцеві.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно записів по господарських книг сільської ради за 2011-2015 роки, власником житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1, була ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Належність майна спадкодавцеві ОСОБА_2 доведено довідкою, що видана КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації 11.05.2017 року, відповідно до якої зазначено, що за матеріалами інвентаризаційної справи №92 на житловий будинок з прибудовами за АДРЕСА_1, реєстрація права власності в цілому колгоспного двору була проведена за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 20.03.1990 року виданого виконавчим комітетом Попівської сільської ради згідно рішення Липовецької районної ради №131 від 30.05.1985 року та рішення Попівської сільської ради №2 від 18.01.1990 року.

Згідно відомостей, які відображені у довідці № 213 від 01.09.2017 Попівської сільської ради Липовецького району, яка видана на підставі записів погосподарських книг №1 Попівської сільської ради з 1991 - 1995 роки, житловий будинок за АДРЕСА_1, належав до суспільної групи колгоспний двір, ОСОБА_2 була головою двору, членами колгоспного двору: ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, станом на 15.04.1991 року вони не втратили право на частку в майні колгоспного двору ( а.с.7, 8).

Згідно ст. 120 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р., майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

На підставі ст.ст. 121, 123 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р. володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що членами колгоспного двору за АДРЕСА_1, станом на 15.04.1991 року були дві особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на момент припинення колгоспного двору вони не втратили права на частку у цьому майні, отож їх частки в об'єкті нерухомості склали по ? кожного.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3. За відомостями Державного нотаріального архіву Вінницької області, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заведена.

Згідно довідки Попівської сільської ради від 21.09.2017 року, після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично спадщину прийняла її дочка ОСОБА_2, а саме проводила поточні ремонти, обробляла земельну ділянку, вела підсобне господарство.

Згідно відомостей Державного архіву Вінницької області від 13.10.2017 року, відомості про народження громадян с. Попівка за 1925-1934 роки не збереглись.

Позивач просить суд встановити факт родинних відносин між його бабою ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка приходилась першій рідною матір'ю.

Згідно записів по господарських книг Попівської сільської ради, особовий рахунок НОМЕР_1 судом встановлено, що ОСОБА_3 була рідною матір'ю ОСОБА_2, які проживали разом в житловому будинку за АДРЕСА_1, вели спільне господарство.

Як убачається із свідоцтва про шлюб, ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_5, у зв'язку із чим першою було змінено прізвище на «Коваленко».

Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами доводять, що ОСОБА_2 була рідною дочкою ОСОБА_3 та єдиним спадкоємцем її майна, яка спадщину прийняла фактично, в силу діючого на час відкриття спадщини законодавства, отож вона їй належала з моменту відкриття, до складу якої увійшла ? частка житлового будинку за АДРЕСА_1.

Наведене свідчить, що ОСОБА_2 за життя стала одноосібним власником спірного об'єкта нерухомості, після смерті якої спадщину у визначеному законодавцем порядку та строки прийняв позивач, отож спадкове майно належить йому, в силу приписів ст.1268 ч.5 ЦК України.

Судом встановлено, що правовстановлюючі документи на об'єкт нерухомого майна втрачено, що послугувало однією з підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії на ім'я позивача в нотаріальному порядку на житловий будинок за АДРЕСА_1.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. (Лист, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини викладені ним у позовній заяві, відтак наявність порушених прав позивача є очевидним, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Крім цього, відповідач позов визнав, надавши заяву відповідного змісту.

На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення.

Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.526, 527, 548, 549 ЦК УРСР, ст.1218, 1268, 1270 ЦК України, ст.10, 11, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Попівка, була рідною матір'ю ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Вінниця.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на цілий житловий будинок «А», верандою «а», ганком, козирком, загальною площею 66,4 кв.м., житловою площею 26.4 кв.м. та господарські будівлі: сарай «В», погріб з шиєю "П", огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, що розташовані в АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вінниці.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Т. Кривенко