У Х В А Л А

2 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара, третя особа Міністерство освіти і науки України про стягнення нарахованих та не доплачених сум стипендії, інфляційних витрат та судових витрат,

в с т а н о в и в :

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 1 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара на користь ОСОБА_4 ненараховану та невиплачену стипендію з урахуванням інфляційних витрат за період з грудня 2013 року по червень 2016 року в розмірі 6 тис. 305 грн 13 коп., інфляційні витрати за цей же період в сумі 885 грн 32 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 713 грн 51 коп., а всього 7 тис. 903 грн 96 коп., в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини 3 статті 5, статті 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 2 вересня 2008 року №345-VI, частини 1 статті 261 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме статті 3607 ЦПК України, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня, 12 лютого, 6 квітня, 12 вересня та 26 жовтня 2016 року та постанови Верховного суду України від 13 квітня 2016 року (справа № 6-2981цс15), 1 червня 2016 року (справа № 6-1044цс16) та 1 червня 2016 року (справа № 6-929цс16).

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позову про стягнення ненарахованих та недоплачених сум стипендії та інфляційних витрат за період в межах строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. При цьому суд виходив з того, що позивач має право на отримання стипендії відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та врахував, що з грудня 2013 року по грудень 2014 року та за лютий-червень 2016 року позивачу стипендія не нараховувалася і не виплачувалася, оскільки вона за вказаний період отримала нижчий бал успішності і втратила право на отримання стипендії.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки неповнолітній, в інтересах якого подав позов прокурор, мав право на призначення стипендії в розмірі, встановленому на час звернення з позовом згідно з прожитковим мінімумом для працездатних осіб, з коригуванням цього розміру зі зміною прожиткового мінімуму відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2016 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову. При цьому суд виходив із того, що відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», неповнолітній, в інтересах якого подано позов прокурором, належить до категорії учнів, які є дітьми шахтарів, і має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, але фактично відповідачем йому виплачувалась стипендія, яка була нижчою за вказаний розмір.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 12 вересня 2016 року погодився з висновком суду апеляційної інстанції, який скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги з врахував висновки, що були викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 2 березня 2016 року, а також правові позиції, які зазначені у постановах Верховного Суду України від 1 червня 2016 року (справа № 6-1044цс16), 1 червня 2016 року (справа № 6-929цс16) та 13 квітня 2016 року (справа № 6-2981цс15) та виходив з того, що відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», неповнолітній, в інтересах якого прокурор подав позов, належить до категорії учнів, які є дітьми шахтарів, і має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, але фактично відповідачем йому виплачувалась стипендія, яка була нижчою за вказаний розмір.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 26 жовтня 2016 року погодився з рішенням суду апеляційної інстанції, який скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, дійшов висновків про порушення та невизнання державним навчальним закладом права неповнолітнього в інтересах якого прокурором було подано позов на отримання стипендії відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Порівняння змісту наданих судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Надана заявником для порівняння ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року, якою суд касаційної інстанції скасував рішення суду апеляційної інстанції, а справу передав на новий апеляційний розгляд, не може бути прикладом для порівняння, оскільки не містить правової позиції щодо спірних правовідносин та застосування норм матеріального права, а вказує на допущені судом попередньої інстанції порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судом належним чином фактичних обставин справи.

Таким чином, підстави для перегляду судових рішень, передбачені пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України відсутні.

У постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року (справа № 6-2981цс15), 1 червня 2016 року (справа № 6-1044цс16) та 1 червня 2016 року (справа № 6-929цс16) викладено правові висновки в яких зазначено, що згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, зокрема й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов'язання вчинити певні дії, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Правовий висновок суду касаційної інстанції у справі, яка переглядається, не суперечить висновкам викладеним в постановах Верховного Суду України, оскільки у справі, яка переглядається та у справах за результатами яких Верховним Судом України прийнято це рішення, наявні різні фактичні обставини.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара, третя особа Міністерство освіти і науки України про стягнення нарахованих та не доплачених сум стипендії, інфляційних витрат та судових витрат за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко

Я.М. Романюк