Справа № 2-2619/03
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2017 року суддя Подільського районного суду м.Києва Декаленко В. С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

Заявники звернулися до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову мотивуючи свої вимоги тим, що вони є співвласники будинку АДРЕСА_1 згідно Договору дарування житлового будинку ВАК №466492 від 23.05.2003 року.

Зазначають, що в провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 2-2619/03 (№ 2-293/04) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення збитків.

Посилаються на те, що ухвалою суду від 15.08.2003 року з метою забезпечення позовних вимог накладено заборону (арешт) проводити будь-які дії щодо відчуження будинку АДРЕСА_1, власниками якого на той час вже були вони, однак не являлися відповідачами по справі. А тому арешт судом було накладено на будинок, який на той час не належав відповідачу по справі.

Звертають увагу суду на те, що в подальшому, ухвалою цього ж суду від 30.08.2011 року вказаний позов залишено без розгляду. Зазначена ухвала в апеляційному не оскаржувалась, а їм не було повідомлено ні про першу ні про останню ухвали.

Враховуючи вищевикладене, звертаються з даною заявою до суду та просять скасувати заходи забезпечення позову, вжитих ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15.08.2003 року.

Дослідивши матеріали заяви, приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі, виходячи з наступних підстав.

Так мною встановлено, що в провадженні Подільського районного суду м. Києва дійсно перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми збитків.

В ході розгляду зазначеної справи, ухвалою суду від 15.08.2003 року було задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позовних вимог та накладено заборону проводити будь-які дії щодо відчуження (дарування, обміном та іншими діями) відносно будинку АДРЕСА_1.

В подальшому ухвалою суду від 30.08.2011 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми збитків, залишено без розгляду.

Як вже зазначалося вище, заявниці звертаючись до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 15.08.2003 року вказують на те, що на момент її постановлення, будинок АДРЕСА_1 вже не належав відповідачу у справі (ОСОБА_4), а був їх власністю згідно Договору дарування житлового будинку ВАК № 466492 від 23.05.2003 року. Вони ж участі у справі в якості відповідачів не приймали.

Так стаття третя ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно статті 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

З системного аналізу зазначеної статті чинного ЦПК України в сукупності із іншими його нормами, можна зробити висновок, що право на звернення із заявою про скасування заходів забезпечення позову в порядку визначеному ст. 154, мають виключно особи, які беруть (брали) участь в розгляді справи в якій вжито таких заходів забезпечення.

Аналогічну правову позицію було висловлено Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй Постанові від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

Так Пленум роз'яснив, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження).

Із зазначених роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що у випадку, якщо судом з метою забезпечення позову було накладено арешт на майно особи, яка не є стороною у справі, така особа може лише звернутися із позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В даному випадку звернення таких осіб до суду із заявами про скасування заходів забезпечення позову в порядку ст. 154 ЦПК України, не допускається.

Пункт 3 частини 2 статті 122 ЦПК України визначає, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема, заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З врахуванням вищевикладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що арешт на майно заявників було накладено з метою забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми збитків, в той час як заявники не були учасниками процесу, суд приходить до висновку про доведеність необхідності відмови у відкритті провадження у справі, оскільки для її вирішення передбачений інший процесуальний порядок вказаний вище.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЦПК України, про відкриття провадження у справі чи відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», керуючись ст.ст. 1, 15, 16, 122, 154 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко