Номер провадження: 22-ц/785/898/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Черевка П.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 15 квітня 2011 року за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними кредитного договору, визнання недійсним договору іпотеки та застосування наслідків його недійсності,-

В С Т А Н О В И Л А:

23 березня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсними кредитного договору та інше.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 07 травня 2008 року ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали договір, відповідно до умов якого позивач отримав споживчий кредит у розмірі 100 000 доларів США.

У забезпечення виконання вказаного договору, між банком та ОСОБА_3 07 травня 2008 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру №32 у будинку №71 корп. 1 по вул.Ак.Заболотного у м.Одеса.

У звязку із тим, що на момент укладення спірних договорів у відповідача була відсутня індивідуальна ліцензія Національного Банку України, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту, як засіб платежу при виконання кредитного договору, то позивач звернувся до суду із позовом та просив його задовольнити у повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

Справа розглянута за відсутності представника відповідача.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 15 квітня 2011 року позово задоволено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кей-Колект» просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також вирішити питання щодо судових витрат.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не зявились, однак про розгляд справи вони сповіщались неодноразово належним чином. Від представника апелянта ТОВ «Кей-Колект» надійшло клопотання про розгляд справи зайого відсутності.

Позивачу ОСОБА_3 судові повістки неодноразово направлялись на адресу, що наявна у матеріалах справи та яка є адресою його реєстрації. Надіслану апеляційним судом кореспонденцію позивач не отримує.

Відповідно до положень ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ТОВ «Кей-Колект» перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що 07.05.2008 року ОСОБА_3 та Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» уклали кредитний договір № 0. Згідно з п. 1.1. даного Договору ОСОБА_3 отримав споживчий кредиту розмірі 100000 доларів США.

У забезпечення виконання по вищенаведеному кредитному договору, банком 07.05.2008 року укладено договір іпотеки за реєстровим №2157, відповідно до якого ОСОБА_3 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру під №32, що розташована в м. Одеса по вул. Заболотного Академіка, у будинку під №71, у корпусі під №1.

20.10.2015 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (справа №523/9774/15-ц) встановлено, що 13.02.2012 року АТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», відповідно до договору факторингу №2 та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки до ОСОБА_3 за зобовязаннями по Кредитному договору №0 від 07.05.2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що у ПАТ «УкрСиббанк», при укладенні спірного договору кредиту, була відсутня індивідуальна ліцензія Національного Банку України, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту, як засіб платежу при виконанні кредитного договору; чинним на момент укладення спірного кредитного договору законодавством України не було передбачено, що, безпосередньо банківська ліцензія, дозвіл та додаток до дозволу Національного Банку України надають право громадянам України здійснювати валютні операції, зокрема, виконувати грошові зобовязання за кредитним договором в іноземній валюті, в силу імперативних положень ст.ст.192, 533 ЦК України, п. «г» ч.4 ст.5 Декрету.

Проте, з таким обґрунтуванням рішення суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

За положеннями ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі по тексту - Декрет КМУ).

Відповідно до ст.5 цього Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету.

Статтями 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17.07.2001 року №275, у п.5. Відповідно до якого, зазначено, шо письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, с генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Надаючи правовий аналіз зазначеним нормам, Верховний Суд України, при розгляді цивільної справи №6-7ц11 від 21.03.2011 року (додається) дійшов до правового висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог п.п. «в» п.4 ст.5 Декрету КМ України, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують установлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, повязані з іноземною валютою.

Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Зазначене узгоджується із чинним законодавством України та позицією та вказує на допущені порушення норм матеріального та процесуального права Суворовським районним судом м. Одеси при ухваленні заочного рішення від 15.04.2011 року у справі №2-2782/11.

До того ж, висновок суду першої інстанції спростовуються п.10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року.

Положення виражені в п.10 вказаної Постанови передбачають, що «банк як фінансові установи, отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст.19,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним Банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року №3024-УІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, мас право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п.2 ст.5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами».

Під час укладення 07.05.2008 року оспорюваних кредитного та іпотечного договорів та видачі позичальнику кредитних коштів, АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») керувався та діяв в межах наданого дозволу Національним Банком України на здійснення валютних операцій, який оформлений у вигляді Банківської ліцензії №75. Дозволу №75-2 з відповідним додатком.

Банківська ліцензія №75 видана 24.12.2001 року Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк», зареєстрованому Національним Банком України 28.10.1991 року за №57, на право здійснювати банківські операції визначені частинами першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, що діяла на день видачі ліцензії та укладення оспорюваних договорів) на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції: 1) приймання вкладів (депозитів) від юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів і банків-кореспондентів, утому числі переказ грошових коштів з цих рахунків за допомогою платіжних інструментів та зарахування коштів на них; 3) розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Відповідно до п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, що діяла на день видачі ліцензії та укладення оспорюваних договорів) банк, крім перелічених у ч. 1 ст. 47 Закону операцій, має право здійснювати такі операції та угоди: 5) надання гарантій і поручительств та інших зобов'язань від третіх осіб, які передбачають їх виконання у грошовій формі; 6) придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг); 7) лізинг; 8) послуги з відповідального зберігання та надання в оренду сейфів для зберігання цінностей та документів; 9) випуск, купівлю, продаж і обслуговування чеків, векселів та інших оборотних платіжних інструментів; 10) випуск банківських платіжних карток і здійснення операцій з використанням цих карток; 11) надання консультаційних та інформаційних послуг щодо банківських операцій.

Дозвіл №75-2 виданий 19.11.2002 року Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк», зареєстрованому Національним Банком України 28.10.1991 року за №57, який має банківську ліцензію за №75 видану Національним Банком України 24.12.2001 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з Додатком до цього Дозволу.

Відповідно до п.п.1-4 ч. 2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, що діяла на день видачі ліцензії та укладення оспорюваних договорів) Банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати такі операції та угоди: 1) операції з валютними цінностями; 2) емісію власних цінних паперів; 3) організацію купівлі та продажу цінних паперів за дорученням клієнтів; 4) здійснення операцій на ринку цінних паперів від свого імені (включаючи андеррайтинг).

Згідно ч.4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, що діяла на день видачі ліцензії та укладення оспорюваних договорів) за умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки також мають право здійснювати такі операції: 1) здійснення інвестицій у статутні фонди та акції інших юридичних осіб; 2) здійснення випуску, обігу, погашення (розповсюдження) державної та іншої грошової лотереї; 3) перевезення валютних цінностей та інкасацію коштів; 4) операції за дорученням клієнтів або від свого імені: з інструментами грошового ринку; з інструментами, що базуються на обмінних курсах та відсотках; з фінансовими ф'ючерсами та опціонами; 5) довірче управління коштами та цінними паперами за договорами з юридичними та фізичними особами; 6) депозитарну діяльність і діяльність з ведення реєстрів власників іменних цінних паперів.

Додатком до Дозволу № 75-2 від 19.11.2002 року визначено перелік операцій, які має здійснювати Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк»:

1. Операції з валютними цінностями.

2. Емісія власних цінних паперів.

3. Організація купівлі та продажу цінних паперів за дорученням клієнтів.

4. Здійснення операцій на ринку цінних паперів від свого імені.

5. Здійснення інвестицій у статутні фонди та акції інших юридичних осіб.

6. Перевезення валютних цінностей та інкасація коштів.

7. Операції за дорученням клієнтів або від свого імені.

8. Довірче управління коштами та цінними паперами за договорами з юридичними та фізичними особами.

9. Депозитарна діяльність зберігання цінних паперів.

10. Діяльність з ведення реєстрів власників іменних цінних паперів.

На підставі викладеного, АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббаик»), як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку Банківську ліцензію №75 та письмовий Дозвіл №75-2 з відповідним додатком на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземнім валюті в силу ст.ст.2,47,49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.192 ЦК України, ст.5 Декрету, п.5 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17.07.2001 року №275, правової позиції Верховного Суду України № 67ц11 від 21.03.2011 року, п.10 постанови Пленму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року.

А тому, надання кредиту ОСОБА_3О банком відповідача, який мав, на той час, відповідну генеральну ліцензію та дозвіл НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті, не суперечить вимогам чинного законодавства України.

В силу правової позиції Верховного Суду України №67ц11 від 21.03.2011 року, п.10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії (письмового дозволу НБУ на операції, повязані з іноземною валютою) на здійснення валютних операцій. Тобто, здійснення банками кредитування в іноземній валюті можливе без отримання індивідуальної ліцензії.

Враховуючи, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, що зібрані по справі, вимогам матеріального права, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції, ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, судової палати апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргі Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити, заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 15 квітня 2011 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та застосування наслідків його недійсності відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак воно може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_4

ОСОБА_2