Єдиний унікальний номер 235/6657/16-ц Номер провадження 22-ц/775/383/2017
Головуючий в 1 інстанції Данилів С.В.
Доповідач Санікова О.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Молдованова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Покровської міської ради, третя особа Управління Держземагенства у Красноармійському районі про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Покровської міської ради, третя особа Управління Держземагенства у Красноармійському районі про визнання права власності та витребування майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2017року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з листопада 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Від шлюбу дітей не мають.

У квітні 2013 року її чоловік склав заповіт, яким він заповів все своє майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року після хвороби її чоловік помер.

Після смерті чоловіка вона звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини. При вивченні змісту заповіту нотаріус її повідомила, що покійний заповідав лише житловий будинок, а про земельну ділянку у заповіті він нічого не зазначив.

Крім неї на спадок ОСОБА_3 стала претендувати його дочка від першого шлюбу ОСОБА_2

13 жовтня 2016 року приватним нотаріусом їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з жилого будинку. Щодо земельної ділянки 17 жовтня 2016 року приватний нотаріус видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою аргументовано відмовила у отриманні у спадок земельної ділянки після померлого чоловіка, оскільки земельна ділянка не охоплена заповітом і між спадкоємцями є спір.

Просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка належала ОСОБА_3 відповідно до державного акту серії НОМЕР_1 від 29 січня 2010 року і яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку, право власності на який ОСОБА_1 набула на підставі заповіту, який склав ОСОБА_3 і який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У грудні 2016 року до суду із зустрічним позовом звернулась ОСОБА_2, вважаючи, що вона також має право на спадщину за законом на ? частину земельної ділянки та на інше майно як спадкоємець першої черги, оскільки вона також подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3, посилаючись на те, що в заповіті батька однозначно заявлено про те, що від належного йому майна лише житловий будинок заповідає ОСОБА_1; при цьому звертає увагу на те, що батько приватизував земельну ділянку ще в грудні 2009 року, а заповіт складено 30 квітня 2013 року. Тобто на момент складання заповіту батько достеменно знав, що земельна ділянка під житловим будинком є приватизована і знаходиться у його власності, але ніякого розпорядження щодо неї в цьому заповіті не зробив.

Вважає, що положення ст. 377 ЦК та ст. 120 ЗК України на цю земельну ділянку не можна застосувати, а потрібно застосовувати положення ст.ст. 1245, 1261, 1267 ЦК України, щодо визначення кола спадкоємців та розміру часток кожного зі спадкоємців при розподілі спадщини.

Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 на ? частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, просила зобов'язати ОСОБА_1 повернути наступне майно, яке залишилось в будинку, в якому мешкав батько до смерті і яке є її особистою власністю, а саме: Ікону Божої Матері, усередині обрамлена позолотою, знаходиться в дерев'яній широкій рамці під склом, дверці із склом відкриваються, форма рамки ікони у вигляді «будиночка»; вартість приблизно 2000 грн.; архів сімейних та особистих фотографій; батьків армійський альбом і додатково фотографії про його службу в армії; усі батькові особисті фотографії до одруження на ОСОБА_1; свідоцтва про народження папи ОСОБА_3, бабусі ОСОБА_4 і дідуся ОСОБА_5; свідоцтва про шлюб бабусі і дідуся, батька та матері; про розірвання шлюбу її батьків; атестат про закінчення середньої школи, диплом про освіту її папи ОСОБА_3; нагородні документи і медаль її дідуся і інші документи бабусі, дідуся і батька; усі листівки і листи бабусі і папи, її дитячі малюнки, які зберігав батько, дві старі газети сталінського часу; складний столик для пікніка білий з сірими розсувними алюмінієвими ніжками і обробленими по периметру алюмінієвим куточком, вартістю 100 грн.; репродукції картин «Три багатирі» і «Ранок в лісі», вартістю 100 грн.; стіл-тумбу коричневий полірований розкладний з дверцями з двох сторін радянського виробництва, вартістю 500 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Покровської міської ради, третя особа Управління Держземагенства у Красноармійському районі про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку задоволений частково: визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0838 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акта серії НОМЕР_1 від 29 січня 2010 року. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Покровської міської ради, третя особа Управління Держземагенства у Красноармійському районі про визнання права власності та витребування майна задоволено частково: визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0838 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акта серії НОМЕР_1 від 29 січня 2010 року. Зобов'язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 ікону Божої матері, вартість 2000 грн., армійський фотоальбом ОСОБА_3, сімейний фотоальбом зеленого кольору ОСОБА_3, картини «Ранок в лісі» та «Три богатиря» вартістю 100 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення щодо її позову та ухвали нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення норм матеріального права і, зокрема на те, що суд ніяким чином не відобразив вимоги ст. 1225 ЦК України; судом не враховано, що для будівництва та обслуговування житлового будинку Красноармійська міська рада визнала її чоловіка власником земельної ділянки площею 0,0838 га, чоловік за надлишок розміру земельної ділянки при приватизації нічого не сплачував, тому міська рада визнала, що цього розміру достатньо для обслуговування будинку; встановлюючи в рішенні, що земельної ділянки у розмірі 0,419 га достатньо для обслуговування її житлового будинку та господарських споруд, не зазначив, якими нормами він керувався і був впевнений, що саме розмір 0,419 га земельної ділянки достатній, при цьому ніякої технічної документації щодо розміру земельної ділянки для обслуговування житлового будинку в матеріалах справи немає; апелянт також вважає, що своїм рішення суд змінив цільове призначення земельної ділянки, а саме при визнанні права власності на ? частину за ОСОБА_2 ця частина втратила своє цільове призначення, оскільки її частина вже не призначена для обслуговування житлового будинку, оскільки він належить їй (ОСОБА_1.) на підставі заповіту.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення законним і обґрунтованим.

Від позивачки ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, з Покровської міської ради та Міськрайонного управління у Покровському районі та м. Мирнограді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області надійшли листи про розгляд справи у їх відсутності.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що на момент складання заповіту ОСОБА_3 достеменно знав, що земельна ділянка під житловим будинком є приватизованою і знаходиться у його власності, однак жодного розпорядження щодо неї в заповіті не зробив; положення ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки вказані норми регулюють перехід права власності на земельну ділянку лише в тому випадку, коли особа придбала житловий будинок; водночас норми ст. 377 ЦК України не розповсюджуються на правовідносини, які виникли в порядку спадкування за заповітом або за законом.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо.

З аналізу норм матеріального права, що регулюють правовідносини спадкування, вбачається, що юридичну долю земельної ділянки, на якій розташований успадкований будинок, інші будівлі та споруди за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження такою ділянкою, належною йому на праві власності, визначають частини 2 та 3 ст. 1225 ЦК України.

При цьому ЦК України виходить з принципу «земля слідує долі розташованій на ній будівлі». В силу цього принципу до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить одночасно право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані, а також право власності або право користування тією частиною ділянки, яка необхідна для обслуговування, якщо інше не передбачено заповітом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер чоловік позивачки ОСОБА_1 та батько відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 і який належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.08.1997 року державним нотаріусом Першої красноармійської державної нотаріальної контори та належної йому земельної ділянки площею 0,0838 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд за цією ж адресою, яка належала померлому на підставі Державного акта про право власності на землю серії ЯИ, виданого 30.01.2010 року на підставі рішення Красноармійської міської ради від 10.12.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів актів на право приватної власності на землю №52.

Згідно заповіту, складеного 13.04.2013 року та посвідченого державним нотаріусом Першої красноармійської державної нотаріальної контори за реєстровим №2-19, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно якого заповів ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.10.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області за реєстровим номером 2780, позивачу ОСОБА_1 належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи також вбачається, що 11.05.2016 року позивачка зверталась до приватного нотаріуса Красноармійського міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою приватного нотаріуса Красноармійського міського нотаріального округу від 17.102016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки зазначена земельна ділянка не була охоплена заповітом.

З огляду на встановлене, вбачається, що є наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності після смерті чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0838 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акта серії НОМЕР_1 від 29 січня 2010 року та відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину цієї земельної ділянки в порядку спадкування за законом на підставі ст. 1245 ЦК України, оскільки зазначена норма не регулює правовідносини, які виникли між сторонами по даній справі.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення зроблено висновки, які не відповідають обставина справи, що призвело до порушення вимог матеріального та процесуального права, тому рішення суду на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою сплачений судовий збір при подачі позовної заяви в сумі 551 грн. 21 коп. та при подачі апеляційної скарги в сумі 1212 грн. 64 коп., а всього 1763 грн. 85 коп., який підлягає стягненню на її користь з відповідачки ОСОБА_2 відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Разом з тим, апеляційна скарга не містить доводів не погодження з рішенням щодо зобов'язання ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 ікони Божої матері, картин «Ранок в лісі» та «Три богатиря». У судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки пояснив, що сумнів виник з приводу правильної назви картини: чи «Ранок у лісі», чи «Три ведмедя», не заперечуючи при цьому, що це одна і та ж картина; підтвердити правильність назви картини немає можливості із-за відсутності на ній назви. За таких обставин апеляційний суд вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки по суті предмет, який зобов'язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2, а саме картину, на який зображені, як пояснив представник позивачки, саме три ведмедя, не змінився.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2017 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Покровської міської ради, третя особа Управління Держземагенства у Красноармійському районі про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0838 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акта серії НОМЕР_1 від 29 січня 2010 року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Покровської міської ради, третя особа Управління Держземагенства у Красноармійському районі про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1763 грн. 65 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: