Справа № 495/6410/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Левченко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 09.09.2014 року)

від відповідачів:

- від ОСОБА_2 ОСОБА_3 (довіреність № 648 від 09.06.2015 року)

- від Б-Дністровської МР ОСОБА_4 (довіреність № 29/74 від 10.01.2017 року)

- від ВК Б-Дністровської МР ОСОБА_4 (довіреність № 29/70 від 10.01.2017 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/6410/16-ц

за позовом ОСОБА_5

до ОСОБА_2, Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області

про знесення самочинного будівництва

В С Т А Н О В И В :

17.08.2016 року ОСОБА_5(далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач-1), Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (далі по тексту відповідач-2) та Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області(далі по тексту відповідач-3) про знесення самочинного будівництва(а.с.3-6).

Так, ОСОБА_5 просить суд зобов'язати ОСОБА_2 за її рахунок і власними силами знести самочинно збудовану споруду у дворі спільного користування земельною ділянкою будинків № 21 та № 21А по вулиці Виноградній в місті Білгород-Дністровському Одеської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.07.2016 року експерт Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ОСОБА_6 в ході виконання призначеної колегією суддів апеляційного суду Одеської області судової будівельно-технічної експертизи разом із учасниками процесу ОСОБА_5 і ОСОБА_2 встановили, що у дворі будинків № 21 та № 21А по вулиці Виноградній в місті Білгород-Дністровському Одеської області на землі загального користування є факт самочинного будівництва прибудови ОСОБА_2, чим порушується право ОСОБА_5 як користувача земельної ділянки, яка знаходиться у спільному користуванні.

За твердженням позивача, вказана земельна ділянка це фактично двір загального користування, через який сторони проходять до своїх будинків, здійснюють виїзд автомобілем з гаражу на проїзну частину вулиці Виноградної в місті Білгород-Дністровському Одеської області. Між тим, прибудова фактично вже на даний час не дає можливості відкрити належним чином хвіртку, а при її завершенні будівництвом не пройти, ні проїхати автомобілем з вулиці до гаражу реальної можливості не буде.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2015 року відкрито провадження по справі № 495/2939/15-ц за позовом ОСОБА_7до ОСОБА_8 за участю третьої особи ВК Білгород-Дністровської МР про зобов ?язання провести демонтаж сараю. Справу призначено до розгляду (а.с.24).

Відповідачем-1 ОСОБА_2, подано до суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_5, відповідно до якого вона просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі у звязку з їх безпідставністю, необгрунтованістю та недоведеністю (а.с.51-53).

Представник позивача ОСОБА_1, в судовому засіданні заявлені ОСОБА_5позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача-1 (ОСОБА_2І.) ОСОБА_3, в судовому засіданні заперечував проти заявлених ОСОБА_5позовних вимог в повному обсязі та просив суд у їх задоволенні відмовити.

Представник відповідача-2 та відповідача-3 (Б-Дністровської МР та ВК Б-Дністровської МР) ОСОБА_4, в судовому засіданні заперечував проти заявлених ОСОБА_5позовних вимог в повному обсязі та просив суд у їх задоволенні відмовити.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник вправі вимагати усунення будь-яких порушень своїх прав, навіть якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння (ст.391 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10.02.2000 року зареєстрованим в реєстрі за № 4434 (спадкова справа № 25/2000), ОСОБА_9 є спадкоємцем ОСОБА_10, померлого 07.07.1990 року, та отримав у спадщину жилий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться в Одеській області, місті Білгород-Дністровському, по вул. Виноградній під № 21 (колишня вул. Пушкіна № 20 с. Переможне), та складається в цілому з одного житлового будинку, під літ. «А», житловою площею 28,8 кв.м., господарчих будівель: Б літня кухня, В сарай, Ж підвал, «И» - вбиральня, № 2-5 споруди, розташовані на земельній ділянці мірою 900 кв.м.

31.08.2000 року ВК Білгород-Дністровською МР було прийнято рішення № 576 «Про залишення у власності самовільних будівель громадянам міста», відповідно до якого розглянув заяви громадян, документи на домоволодіння, узгодження міської санітарно-епідеміологічної служби, пожарної інспекції, управління містобудування та архітектури міста, керуючись п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та враховуючи, що громадяни оштрафовані міською інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю за самочинне будівництво, виконком міської ради вирішив залишити у власність громадянам міста, зокрема, в домоволодінні № 21а по вул. Виноградній гр. ОСОБА_11 гараж розміром 6,13 х 3,77 м. та баню розміром 6,22 х 3,55 м.

31.01.2002 року Білгород-Дністровською МР було прийнято рішення № 781-ХХІІІ «Про передачу громадянам України безкоштовно у приватну власність земельних ділянок на території міста Білгород-Дністровського», пунктом 1 якого вирішено передати громадянам України безкоштовно у приватну власність земельні ділянки на території міста Білгород-Дністровського, згідно додатка № 1.

Згідно із п.28 Додатку № 1 до рішення Білгород-Дністровської МР № 781-ХХІІІ від 31.01.2002 року, передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_11 земельну ділянку площею 754 кв.м. по вул. Виноградній,21 «а» для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель з двором загального користування площею 118 кв.м.

Листом ВК Білгород-Дністровської МР від 14.02.2002 року доручено земельно-кадастровому бюро міського відділу земельних ресурсів виготовити технічну документацію для видачі державного акту на право приватної власності земельною ділянкою для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель ОСОБА_11 по вул. Виноградній,21 «а» площею 754 кв.м.

14.02.2002 року Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів затверджено технічне завдання на розробку технічної документації по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку по вул. Виноградній,21 «а», на замовлення ОСОБА_11

Розглянувши матеріали по складанню державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_11 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель по вул. Виноградній,21 «а» в м. Білгород-Дністровському, загальною площею 0,0754 га на території Білгород-Дністровської МР, Білгород-Дністровський міський відділ земельних ресурсів та Білгород-Дністровське міське управління архітектури та містобудування склали висновки, відповідно до яких погоджено складання державного акту та підтверджено відсутність наявних обмежень на використання земельної ділянки.

05.11.2002 року головою Білгород-Дністровської МР затверджено ОСОБА_9 встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що знаходилась в користуванні ОСОБА_11 з площею в погоджених межах 0,0754 га. Даний акт складений та підписаний представником земельно-кадастрового бюро Білгород-Дністровського міського відділу земельних ресурсів, власницею землі ОСОБА_11, представником Білгород-Дністровської МР, представниками суміжних власників землі і землекористувачів ОСОБА_9 (номер будинку № 21 по вул. Виноградній), ОСОБА_12, ОСОБА_13 (номер будинку 10 по вул. Декабристів), ОСОБА_14 (номер будинку 12 по вул. Декабристів), ОСОБА_15С, (номер будинку 14 по вул. Декабристів).

На підставі рішення Білгород-Дністровської МР від 31.01.2002 року № 781-ХХІІІ та складеної відповідної документації,05.11.2002 року Білгород-Дністровською МР видано ОСОБА_11 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ОД № 081322 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 432 за яким, ОСОБА_11 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0754 га в межах згідно з планом, яка розташована по вул. Виноградній,21а в м. Білгород-Дністровському Одеської області та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.09.2008 року зареєстрованим в реєстрі за № 5243 (спадкова справа № 150/2007), ОСОБА_5 є спадкоємцем його дружини, ОСОБА_11, померлої 17.11.2003 року, та отримав у спадщину житловий будинок з господарськими спорудами під № 21а, що знаходиться в м. Білгород-Дністровському Одеської області по вул. Виноградній, та складається в цілому з: саманного житлового будинку, зазначеного під літ. «А», житловою площею 50,6 кв.м., загальною площею 62,9 кв.м. та надвірних споруд під літ. «Б» - літньої кухні, «В» - сараю, «Г» - душу, «Д» - убиральні, «Є» - бані, «Ж» - гаражу, № 1-5 споруд, розташованих на земельній ділянці площею 754 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.05.2013 року зареєстрованим в реєстрі за № 1105 (спадкова справа № 174/2006), ОСОБА_2 є спадкоємцем її чоловіка, ОСОБА_9, померлого 24.09.2005 року, та отримала у спадщину житловий будинок під № 21, розташований в м. Білгород-Дністровському Одеської області по вул. Виноградній, та складається в цілому з: одного житлового будинку, під літ. «А», житловою площею 42,8 кв.м., загальною площею 74,4 кв.м., надвірних будівель під літ.: «Ж» - підвалу, «І» - убиральні та споруд № 2-8.

Згідно із складеним 11.04.2013 року КП «Білгород-Дністровське БТІ» технічним паспортом (інвентаризаційна справа № 5046, реєстровий № 3207), власником садибного (індивідуального) житлового будинку по вул. Виноградній,21 в м. Білгород-Дністровському є ОСОБА_2

Дані обставини встановлені рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2015 року по цивільній справі № 495/6306/14-ц (а.с.10-14).

Відповідно до ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач у поданій до суду позовній заяві та його представник в судовому засіданні посилалися на те, що 28.07.2016 року експерт Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ОСОБА_6 в ході виконання призначеної колегією суддів апеляційного суду Одеської області судової будівельно-технічної експертизи разом із учасниками процесу ОСОБА_5 і ОСОБА_2 встановили, що у дворі будинків № 21 та № 21А по вулиці Виноградній в місті Білгород-Дністровському Одеської області на землі загального користування є факт самочинного будівництва прибудови ОСОБА_2 Земельна ділянка це фактично двір загального користування, через який сторони проходять до своїх будинків, здійснюють виїзд автомобілем з гаражу на проїзну частину вулиці Виноградної в місті Білгород-Дністровському Одеської області. Між тим, прибудова фактично вже на даний час не дає можливості відкрити належним чином хвіртку, а при її завершенні будівництвом не пройти, ні проїхати автомобілем з вулиці до гаражу реальної можливості не буде.

За таких обставин, позивач ОСОБА_5, та його представник ОСОБА_1,вважають, що наявність такої самочинної прибудови ОСОБА_2 порушує право ОСОБА_5 як користувача земельної ділянки, яка знаходиться у спільному користуванні.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_5звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Б-Дністровської МР та ВК Б-Дністровської МР про знесення самочинного будівництва.

Між тим, суд з такими доводами, твердженнями та вимогами ОСОБА_5 погодитися не може, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

У позовній заяві позивач ОСОБА_5, та його представник в судовому засіданні посилалися на те, що експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ОСОБА_6 в ході виконання призначеної колегією суддів апеляційного суду Одеської області судової будівельно-технічної експертизи разом із учасниками процесу ОСОБА_5 і ОСОБА_2 встановлено, що у дворі будинків № 21 та № 21А по вулиці Виноградній в місті Білгород-Дністровському Одеської області на землі загального користування є факт самочинного будівництва прибудови ОСОБА_2

Між тим, матеріали справи не містять, а позивачем та його представником не представлено до суду будь-яких доказів, зокрема, відповідного експертного висновку щодо встановлення вищезазначених обставин.

Також в судовому засіданні представник позивача посилався на лист ВК Білгород-Дністровської МР від 29.08.2016 року за № П-1414/2397, яким ОСОБА_5 було повідомлено про те, що при виході на місце фахівців виконавчого комітету міської ради та проведеної ними перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_2, яка мешкає за адресою: вул. Виноградна,21, на земельній ділянці, яка не відведена у встановленому чинним законодавством порядку самочинно побудувала будівлю розміром 4,50 х 4,0 м. Управлінням містобудування та архітектури будівельний паспорт на забудову земельної ділянки по вул. Виноградній,21 не надавався. За цих обставин виконавчим комітетом міської ради надіслано лист до Департаменту ДАБІ в Одеській області про притягнення гр. ОСОБА_2 до відповідальності згідно чинного законодавства (а.с.37).

Між тим, на думку суду, даний лист не є підтвердженням факту здійснення ОСОБА_2 самочинного будівництва. Більш того, представником Б-Дністровської МР та ВК Б-Дністровської МР в судовому засіданні було пояснено, що це був зробленой лише зовнішній огляд спірного обєкту, без його дослідження та перевірки відповідної документації, а тому ніякі висновки і не робилися, а на їх лист відповіді від департаменту ДАБІ в Одеській області вона так і не отримали.

Крім того, Департаментом ДАБІ в Одеській області 25.01.2017 року надіслано на адресу суду копію листа від 05.10.2016 року за № 1015-05/1-16464, що був направлений на адресу Білгород-Дністровської міської ради та з якого вбачається, що звернення щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на вул. Виноградній,21 в м. Білгород-Дністровському Одеської області було розглянуто. Посадовою особою Департаменту здійснено виїзд на місце для проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за вказаною адресою. Власник або уповноважена особа на обєкті будівництва відсутні, що унеможливлює проведення переірки. Враховуючи викладене та з метою вжиття заходів відповідно до законодавства, Департаментом надіслано лист до гр. ОСОБА_2 про необхідність бути присутнім на обєкті будівництва під час проведення перевірки та надання документів, необхідних для її проведення за вказаною адресою. У разі виявлення порушень, Департаментом будуть вжиті заходи реагування відповідно до чинного законодавства (а.с.108-111).

Таким чином, і Департаментом ДАБІ в Одеській області на даний час не встановлено факту здійснення ОСОБА_2 самочинного будівництва.

У свою чергу, в судовому засіданні представник позивача наполягав та вважав встановленим та доведеним факт здійснення ОСОБА_2 самочинного будівництва, що порушує право ОСОБА_5 як користувача земельної ділянки, яка знаходиться у спільному користуванні. Правом на призначення відповідної судової експертизи для зясування вказаних обставин ні позивач, ні його представник не скористалися, хоча, на думку суду, проведення експертизи, враховуючи обставини справи, які підлягають вирішенню, є обовязковим, але суд позбавлений можливості призначити її через відсутність волевиявлення позивача або його представника.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити інаступне.

Відповідно до ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із ч.7 ст.376 Цивільного кодексу України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, чинне законодавство не визнає самочинне будівництво обєктом правового захисту, крім передбаченого ч.3 ст.376 ЦК України випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва в разі звернення до суду відповідного органу є або знесення такого будівництва або проведення відповідної його перебудови. Право на звернення до суду з таким позовом закон надає, зокрема, і відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Тобто, виходячи із аналізу вищевказаної норми закону, орган державної влади абоорган місцевого самоврядування може заявити позов про перебудову і тільки у разі відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, здійснити таку перебудову, за позовом органу державної влади абооргану місцевого самоврядування суд може винести рішення про його знесення.

Аналогічна позиція міститься в правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2, частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу України за перше півріччя 2015 року в розділі спори про право власності та інші речові права.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що знесення нерухомості, побудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил (у тому числі проекту) можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм та правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або, якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038 VI від 17.02.2011 року, у разі виявлення факту самочинного будівництва обєкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконало вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого обєкта та компенсації витрат, повязаних з таким знесенням.

Отже, розглядаючи позов про знесення самочинного будівництва або перебудову на суд має встановити, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови обєкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення самочинного будівництва.

Проте, матеріали справи взагалі не містять жодного припису інспекції державного архітектурно будівельного контролю ОСОБА_2 щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил по реконструкції щодо вказаного самочинного будівництва, з визначенням строку для добровільного виконання припису.

Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Зі змісту ст.3 Цивільного процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року по справі № 6-94ц13, яка відповідно до ст.360-7 Цивільного процесуального кодексу України, є обовязковою.

Між тим, як встановлено під час розгляду справи та було вище зазначено, обраний позивачем спосіб захисту права шляхом зобов'язання ОСОБА_2 за її рахунок і власними силами знести самочинно збудовану споруду у дворі спільного користування земельною ділянкою будинків № 21 та № 21А по вулиці Виноградній в місті Білгород-Дністровському Одеської області є невірним, оскільки не доведено факту здійснення відповідачем самочинного будівництва та порушенням цим прав позивача щодо користування земельною ділянкою, яка знаходиться у спільному користуванні, не з'ясовано питання щодо можливості приведення спірного обєкту у стан, який відповідає технічній документації та будівельним нормам.

Тобто, матеріали справи не містять, а позивачем та його представником не представлено до суду доказів, які б свідчили про порушення прав ОСОБА_5 зі сторони ОСОБА_2, Б-Дністровської МР та ВК Б-Дністровської МР, які він просить захистити.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких підстав для зобов'язання ОСОБА_2 за її рахунок і власними силами знести самочинно збудовану споруду у дворі спільного користування земельною ділянкою будинків № 21 та № 21А по вулиці Виноградній в місті Білгород-Дністровському Одеської області.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст.213 ЦПК). Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про недоведеність, безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Б-Дністровської МР та ВК Б-Дністровської МР про знесення самочинного будівництва, у зв'язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 15-16, 316-317, 319, 321, 376, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10-11, 57-60, 157, 197, 208-209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_5до ОСОБА_2, Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської областіпро знесення самочинного будівництва відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко