Справа № 487/676/15-ц
Провадження № 4-с/487/35/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2017 року року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Разумовської О.Г., при секретарі Шевиряєвій К.А., розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

20.03.2017 року ПАП КБ «ПриватБанк» звернулось до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 Свої вимоги мотивував тим, що На виконанні в Заводському відділі державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області перебувало виконавче провадження № 51918824, згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва № 2/487/982/15 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованості у сумі 7208,70грн, судові витрати 243,60 грн., сплачені кошти на виклик боржника до суду в сумі 220,00 грн. 11.08.2016 року виконавцем Заводського відділу ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області було винесено постанову про відкриття виконвчого провадження (№51918824). Боржник ОСОБА_2 у добровільний строк рішення суду не виконав. Згідно відповідей державних реєструючих органів боржнику на праві власності належить транспортний засіб ВАЗ 2111, д/н НОМЕР_1 (копія додається). У звязку з чим представником банку 09.02.17 р. була подана заява до Заводського відділу ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області про арешт та розшук транспортного засобу ВАЗ 2111, д/н НОМЕР_1 , що належить боржнику на праві власності, але заява не була розлянута, відповіді на заяву не надходило, автомобіль в розшук не оголошено. Згідно Державного реєстру прав на нерухоме майно боржнику на праві власності належить 1/3 квартири за адресою м. Миколаїв, вул. Крилова 50 А , кв 68.

В звязку з чим 27.02.2017 року представником банку подана заява до Заводського відділу ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області про накладання арешту на 1/3 квартири за адресою м. Миколаїв, вул. Крнлова 50 А , кв 68, що належить боржнику на праві власності. 06.03.2017 року року постановою державного виконавця по виконавчому провадженню № 51918824 накладено арешт на майно ОСОБА_2. В ході виконавчого провадження представнику стягувача стало відомо, що боржник помер. У звязку з чим, згідно ст 15 п 5 Закону України «Про Виконавче провадження» 27.02.2017 року представником банку подана заява до Заводського відділу ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області про зміну сторони виконавчого провадження ( копія додається). Однак , незважаючи на звернення стягувача про зміну сторони виконавчого провадження, державний виконавець 07.03.2017 року виносить постанову про закінчення виконавчого провадження по п.З, ч.І, ст.39 закону України «Про виконавче провадження», та скасовує арешти. Неправомірні дії виконавця надають можливість правонаступникам боржника реалізувати майно, з якого зняті арешти.

Вважає, що державний виконавець діяв з порушенням вимог діючого законодавства. На підставі викладеного, просив скаргу задовольнити.

Представник Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, в судовому засідання пояснив, що у відділі здійснювалось виконавче провадження № 51918824 з виконання виконавчого листа № 2/487/982/15 виданого 23.06.2015 Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 31.08.2005 у розмірі 7208,70грн., а також судовий збір у розмірі 243,60грн. та витрати на виклик відповідача до суду у розмірі 220,00грн. Виконавче провадження відкрито 11.08.2016. Рішення в строк наданий державним виконавцем не виконано. Державним виконавцем встановлено, що боржник є власником автомобіля ВАЗ 21112 2005р.в. та 1/3 частки квартири за адресою: м. Миколаїв, вул. Крилова, 50а/68. 06.03.2017 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника відповідно до якої накладено арешт на все майно ОСОБА_3 01.03.2017 до відділу ДВС надійшла заява матері боржника - ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження відносно ОСОБА_3 у звязку зі смертю останнього та долучено копію свідоцтва про смерть від 09.08.2016 серія Ш-ФП-246750 згідно з яким ОСОБА_3 помер 09.08.2016. 07.03.2017 у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. При цьому, відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», як наслідок завершення виконавчого провадження, з майна боржника знято арешт (припинено чинність арешту) та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, а виконавчий документ повернуто до суду. Посилаючись на те, що державним виконавцем вчинено відповідні дії відповідно до закону та в межах повноважень, просив в задоволенні скарги відмовити.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено:

На примусовому виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебувало виконавче провадження № 51918824 з виконання виконавчого листа № 2/487/982/15 виданого 23.06.2015 Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 31.08.2005 у розмірі 7208,70грн., а також судовий збір у розмірі 243,60грн. та витрати на виклик відповідача до суду у розмірі 220,00грн. Виконавче провадження відкрито 11.08.2016. Рішення в строк наданий державним виконавцем не виконано.

Також судом встановлено, що представником банку 09.02.17 р. була подана заява до Заводського відділу ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області про арешт та розшук транспортного засобу ВАЗ 2111, д/н НОМЕР_1 , що належить боржнику на праві власності. Проте державним виконавцем в порушення вимог п.2 ст.13 винесено постанову про арешт майна боржника відповідно до якої накладено арешт на все майно ОСОБА_3 лише 06.03.2017

З п.1,2 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ вбачається, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами . Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

01.03.2017 до відділу ДВС надійшла заява матері боржника - ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження відносно ОСОБА_3 у звязку зі смертю останнього та долучено копію свідоцтва про смерть від 09.08.2016 серія Ш-ФП-246750 згідно з яким ОСОБА_3 помер 09.08.2016. 07.03.2017 у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», як наслідок завершення виконавчого провадження, з майна боржника знято арешт (припинено чинність арешту) та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, а виконавчий документ повернуто до суду.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-V111 передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обовязків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступиицтва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. При цьому, за приписами ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Таким чином, закінчення виконавчого провадження у разі смерті сторони виконавчого провадження повязується тільки із фактом смерті стягувача чи боржника і додаткових умов для закінчення виконавчого провадження, наприклад відсутність правонаступників стягувача чи боржника, законом не встановлено. Крім того, у випадку встановлення обставин передбачених п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника) державний виконавець зобовязаний виконавче провадження закінчити, оскільки зазначена норма закону має імперативний характер застосування і не надає державному виконавцю робити право вибору - закінчувати, або не закінчувати виконавче провадження.

Згідно зі ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як встановлено в ході розгляду скарги, мала місце бездіяльність державного виконавця в частині винесення постанови про накладення арешту на майно боржника з порушенням строків встановлених ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 383, 384, 387 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 в частині накладення арешту на майно боржника.

В задоволенні вимог про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобовязання державного виконавця вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом 5 днів в порядку, передбаченому ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: О.Г. Разумовська