Ухвала

іменем україни

08 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Євтушенко О.І., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу будинку не укладеним та стягнення сплаченої суми коштів, за касаційними скаргами ОСОБА_5 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року та на додаткове рішення цього ж суду від 12 січня 2017 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 12 квітня 2017року та 04 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу будинку не укладеним та стягнення сплаченої суми коштів.

В обґрунтування позову зазначала, що вона постійно проживає в місті Києві, але за порадою лікарів вирішила пожити в сільській місцевості та купити там будинок.

Навесні 2016 року вона приїхала в селоОзірна Звенигородського району Черкаської області, де вирішила придбати будинок у ОСОБА_5, який останній отримав у спадок, але на той момент ще не оформив спадкових прав на нього. Вонидомовилися про ціну купівлі - продажу будинку за 6 000 доларів США. Одразу вона сплатила відповідчу 3 000доларів США й 1 000 євро, про що була написала розписка в сільській раді. Решту коштів вона повинна була віддати при оформленні договору купівлі-продажу будинку після отримання ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину.

Почавши проживати в будинку, вона виявила приховані недоліки, а саме: після дощу стало видно протікання даху; в будинок не поступала вода з криниці, що було обов'язковою умовою договору; конвектор для опалення будинку виявився несправним; у ванній кімнаті вода протікала на підлогу, а не в стічну яму; в будинку з'явилися значні тріщини на стінах.

В зв'язку з викладеним та з врахуванням того, що мирним шляхом не можливо вирішити питання, відповідач відмовляється повернути сплачені за будинок кошти, просила суд визнати договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 не укладеним та стягнути з ОСОБА_5 на її користь 105 200 грн, сплачених за будинок.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 105200 грн, які були отримані в рахунок сплати за будинок, 29 по вулиціЗвенигородській в селі Озірна Звенигородського району Черкаської області.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 1 206 грн 40 коп.

Додатковим рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року доповнено рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в розмірі 1 012 грн 50 коп.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 12 квітня 2017року, залишено без змін додаткове рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року.

У касаційних скаргах ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову та задовольнити його вимогу про стягнення на його користь витрат на правову допомогу в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Судами встановлено, що 23 березня 2016 року ОСОБА_4 в приміщенні Озірнянської сільської ради Звенигородського району передала ОСОБА_5 3 000 доларів США та 1 000 євро в рахунок оплати за будинок по АДРЕСА_1 Звенигородського району, а решту зобов'язалась передати при оформленні договору купівлі-продажу будинку, що підтверджується складеною розпискою та показами свідка - секретаря сільської ради ОСОБА_6, в присутності якої була написана розписка (а.с. 3, 82).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Озірянської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 14 вересня 2016 року ОСОБА_4 проживає без реєстрації з 23 березня 2016 року й по даний час в житловому будинку по АДРЕСА_1 та частково використовує присадибну земельну ділянку (а.с. 22).

Згідно даних технічного паспорту, копії свідоцтв про право на спадщину за законом від 06вересня 2016 року та копії витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 06 вересня 2016 року зазначений житловий будинок та земельні ділянки за цією ж адресою площею 0,2500 га, 0,3910 га належать ОСОБА_5 (а.с. 23-27, 28-36).

З акту перевірки від 31 жовтня 2016 року домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 Звенигородського району Черкаської області щодо проживання ОСОБА_4, складеного депутатами сільської ради, в присутності свідків вбачається, що ОСОБА_4 за вказаною адресою не проживає, правовстановлюючих документів на проживання, користування земельною ділянкою в сільській раді не проводилось. Зі слів ОСОБА_4 вона проживає в містіКиєві, а до зазначеного домоволодіння навідується кілька разів на місяць для забезпечення порядку й збереження майна від розкрадання до вирішення конфліктної ситуації (а.с. 48).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормою ст. 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

За правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За договоромкупівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК Українинедійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Статтею 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ст. 570 ЦК Українизавдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Основними ознаками завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, який він одночасно і забезпечує; він одночасно виступає і способом платежу і способом забезпечення. Як і інші способи забезпечення виконання зобовязання завдаток вважається дійсним у разі дотримання письмової форми правочину (ст. 547 ЦК України) і може забезпечувати лише дійсне зобовязання (ст. 548 ЦК України).

Між відповідачем та позивачем не було укладено попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку в установленому законом порядку та формі, як не було укладено й договору купівлі - продажу будинку. В розписці передані грошові кошти не позначені як завдаток.

Суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши докази в справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 105 200 грн виходячи з курсу НБУ, сплачених останньою за будинок, який вона мала намір придбати у ОСОБА_5, визначивши правильно їх правову природу як аванс.

Крім того, суди прийшли до правильного висновку про часткове задоволення вимоги ОСОБА_5 про стягнення на його користь з ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в сумі 1 012 грн 50 коп., оскільки відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи, та суди дійшли до таких висновків відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що передані йому позивачем грошові кошти за будинок являються завдатком, а не авансом не підтверджено належними доказами та не спростовує висновків судів.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 щодо того, що витрати на правову допомогу суди повинні були задовольнити в повному обсязі, спростовуються тим, що позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 12 січня 2017 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 12 квітня 2017 року та 04 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.І.Євтушенко

Г.І. Мостова