Справа № 301/2377/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Іршавського районного суду від 21 квітня 2017 року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

ТзОВ «Кредитні ініціативи» (надалі - Товариство) звернулося до суду з позовом у листопаді 2016 р.

Просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість по кредитному договору в розмірі 173 488,69 грн., яка складається із: 70 540,55 грн. заборгованість за кредитом; 102 948,14 грн. заборгованість по відсотках, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що 18 квітня 2008 р. між ОСОБА_2 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» був укладений кредитний договір на суму 11 356,00 грн. Однак, свої зобовязання за цим договором ОСОБА_2 належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 01 листопада 2016 р. загальна сума заборгованості склала 173 488, 69 грн.

Рішенням Іршавського районного суду від 21 квітня 2017 р. у задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі Товариство просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Доводить про порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що відповідач належними доказами не підтвердила факту продажу автомобіля. Зазначає, що суд не мав жодних підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, позаяк такий установлений сторонами тривалістю 10 років.

У письмових запереченнях ОСОБА_2 не визнала скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строків позовної давності.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Установлено, що згідно з умовами кредитного договору № 635 від 18.04.2008 р. ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 113 356,00 грн. із відсотковою ставкою 15,5 % річних (а.с.6-10). Кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним установлено не пізніше 17 квітня 2015 р. Відповідно до п.4.1 кредитного договору виконання зобовязань позичальником було забезпечено заставою автомобілем Skoda Octavia Tour 1,9 вартістю 113 356 грн. Пунктом 6.8 кредитного договору строк позовної давності установлений тривалістю 10 років. Додатком №1 до кредитного договору визначений графік погашення кредиту (а.с.11-12). Позичальник була ознайомлена з умовами надання кредиту та розрахунком реальної вартості кредиту, що підтверджується її підписом у додатку № 2 до кредитного договору (а.с.13-14).

17 грудня 2012 р. між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» і Товариством було укладено договір відступлення прав вимоги (а.с.19-29).

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з розрахунком Товариства (а.с.42) заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 01.11.2016 р. склала загалом 173 488,69 грн., яка складається із 70 540,55 грн. заборгованості за кредитом, і 102 948,14 грн. заборгованість по відсотках 04.11.2016 р. Товариство надіслало ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень (а.с.43-44).

19 грудня 2016 р. ОСОБА_2 подала до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.84-91). На обґрунтування цієї заяви вказала, що перебіг строку позовної давності в Товариства розпочався 17.12.2012 р., саме: з моменту відступлення прав вимоги «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» Товариству.

Суд першої інстанції погодився із таким доводом відповідача, однак колегія суддів не згідна з таким висновком, оскільки він суперечить обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 256, 257, ст. 259 ч.1 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Так, згідно з п. 6.8 кредитного договору сторони встановили строк позовної давності тривалістю у 10 (десять) років.

Із позовом Товариство звернулося до суду в листопаді 2016 р., тобто в межах десятирічного строку позовної давності, встановленого сторонами.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно відраховувати з дня укладення договору про відступлення прав вимоги (17 грудня 2012 р.), як обґрунтування того, що саме тоді Товариство дізналося про своє порушене право, суперечить обставинам справи, письмовим доказам і нормам матеріального права.

Відповідач ОСОБА_2 стверджує, що автомобіль, який був предметом застави, реалізовано через товарну біржу «Центральна Українська Біржа» гр. ОСОБА_3, а згідно з копіями довідок філії «Відділення ПІБ у м. Рахів Закарпатської області» від 28 квітня 2009 р. (а.с.87,156) вона погасила отриманий кредит у повному обсязі 27 квітня 2009 р.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що первісний кредитор вже скористався своїм правом на стягнення заборгованості за кредитним договором № 635 від 18.04.2008 р., а вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки відповідач уже понесла юридичну відповідальність за невиконання умов кредитного договору.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком у звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм матеріального права.

Із метою законного, обґрунтованого та справедливого вирішення справи колегією суддів апеляційного суду Закарпатської області 12 липня 2017 р. було витребувано матеріали кредитної справи для огляду їх у судовому засіданні (а.с.207-207а).

Однак, оригінали довідок від 28 квітня 2009 р., на які посилається відповідач як на підставу своїх заперечень, у матеріалах кредитної справи відсутні.

Також установлено, що транспортний засіб Skoda Octavia Tour 1,9, який належав ОСОБА_2 згідно з обліковою карткою, було знято з обліку для реалізації у межах України 28.04.2009 р. Указаний транспортний засіб придбала ОСОБА_3 30.06.2009 р. відповідно до біржового контракту купівлі-продажу транспортного засобу за ціною 59 431 грн., що підтверджується квитанціями № 016,017,018 від 30 червня 2009 р.

Отже, довідки від 28 квітня 2009 р. (а.с.87,156) про те, що ОСОБА_2 погасила отриманий кредит у сумі 113 356 грн. у повному обсязі 27 квітня 2009 р., не є належними та допустимими доказами погашення кредитної заборгованості, оскільки, по-перше, оригінали таких відсутні у матеріалах кредитної справи, а, по-друге, ці довідки видані 28 квітня 2009 р., а сам автомобіль був проданий лише 30 червня 2009 р.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За правилами ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержаннявід позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядокодержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З надісланого позивачем на адресу ОСОБА_2 листа від 02.11.2009 р. № 06-08/217 видно, що коштів від реалізації предмета застави (автомобіля), недостатньо для погашення залишку заборгованості, який станом на листопад 2009 р. загалом складав: 74 697.07 грн. (заборгованість по кредиту і відсотках). Одночасно Товариством було запропоновано ОСОБА_2 погасити вказану заборгованість протягом десяти днів або передати в її забезпечення інше майно.

За змістом ст.ст. 525, 526, 599, 611, 629 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, позичальником повністю не було погашено заборгованість по кредитному договору, а тому правовідносини сторін кредитного договору не припинилися, а боржника не звільнено від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Тобто, Товариство мало право нараховувати заборгованість по відсотках на тіло кредиту з моменту реалізації авто (30 червня 2009 р.) до закінчення строку позовної давності, який п.6.8 кредитного договору встановлений тривалістю 10 (десять) років. Однак, Товариство скористалося своїм правом дострокового стягнення заборгованості та звернулася до суду з позовом у листопаді 2016 р., у межах строків позовної давності.

Відповідно до ст.ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4, ст. 213 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як суперечне положенням ст. 213 ЦК України, а позов задоволенню.

Судові витрати в сумі 5 464.93 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 256,257, 259 ч.1, 512, 514, 525, 526, 599, 611, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України ст.ст. 10, 60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1,4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

РІШИЛА:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи задовольнити. 2.Рішення Іршавського районного суду від 21 квітня 2017 року скасувати. 3. Позов задовольнити. 4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 635 від 18.04.2008 року в сумі 173 488 (сто сімдесят три тисячі чотириста вісімдесят вісім) гривень 69 коп., із яких: 70 540 (сімдесят тисяч пятсот сорок) гривень 55 коп. заборгованість по кредиту; 102 948 (сто дві тисячі девятсот сорок вісім) гривень 14 коп. заборгованість по процентах, а також 5 464,93 гривень у відшкодування судового збору. 5.Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: