Ухвала

іменем україни

15 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 8 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 9 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 15 вересня 2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «ЛК «Еталон») було укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати йому на умовах фінансового лізингу у користування майно - трактор марки МТЗ-3522, 2012 року випуску, а він, у свою чергу - прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами договору. Вартість предмету лізингу згідно з додатком № 1 до цього договору визначено у 750 тис. грн. Перед укладенням цього договору відповідач роз'яснив, що він повинен внести передплату у розмірі 75 тис. грн, яка є початковим внеском, після чого з ним буде укладено договір лізингу, а отримати трактор він зможе після сплати 450 тис. На вимогу відповідача він вніс початковий внесок у розмірі 75 тис. грн, після чого підписав вказаний договір. 24 вересня 2015 року він сплатив відповідачу 300 тис грн, а 30 вересня 2015 року - 75 тис. грн. Проте після сплати ним коштів у розмірі 450 тис. грн йому повідомили про відсутність трактора, який він мав намір купити, незважаючи на домовленість щодо резервування товару. Внаслідок цього він звернувся до товариства з заявою про повернення сплачених коштів, натомість отримав від відповідача лист з пропозицією здійснити заміну предмету лізингу. 29 грудня 2015 року він підписав угоду з відповідачем щодо розірвання договору лізингу. Сплачені ним грошові кошти у розмірі 375 тис. грн були повернуті на його банківський рахунок, а суму у розмірі 75 тис. грн він не отримав.

Посилаючись на недотримання вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, його нікчемність, невиконання відповідачем умов договору, позивач просив визнати договір фінансового лізингу недійсним, стягнути з відповідача на його користь кошти, отримані за договором у розмірі 75 тис. грн.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 8 квітня 216 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 9 червня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано договір фінансового лізингу з додатками, укладений 15 вересня 2015 року між ТОВ «ЛК «Еталон» та ОСОБА_4 недійсним. Стягнуто з ТОВ «ЛК «Еталон» на користь ОСОБА_4 75 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «ЛК «Еталон», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суди, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходили із того, що за своєю правовою природою договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, є змішаним та містить елементи договору купівлі-продажу транспортного засобу та договору оренди (найму), який відповідно до ст. 799 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, як укладений за участю фізичної особи. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України цей договір є нікчемним, оскільки сторонами не додержано вимоги закону про його нотаріальне посвідчення. Такий висновок відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-276цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Посилання касаційної скарги на положення ч. 4 ст. 653 ЦК України не приймаються судом касаційної інстанції до уваги, оскільки з огляду на вимоги ст. 654 цього Кодексу розірвання договору фінансового лізингу також мало бути посвідчено нотаріально.

Також слід зазначити, що ОСОБА_5 судові рішення не оскаржив, а ТОВ «ЛК «Еталон», не погодившись із застосуванням судом правової позиції, викладеній в зазначеній вище постанові Верховного Суду України, не навів підстав для відступлення судом касаційної інстанції від цієї правової позиції.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 8 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 9 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

О.В.Закропивний