Справа №612/587/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2017 року смт. Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Мороза О.І., за участю секретаря Коняєвої Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1, поданим в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Кімсотхі про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа- Самійлівська сільська рада Близнюківського району Харківської області, -
ОСОБА_4, звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 Кімсотхі про визнання його таким що втратив право користування житловим будинком, посилаючись на наступне.
24 травня 2004 року ОСОБА_2, дала дозвіл на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 Кімсотхі в житловому будинку, який знаходиться у її приватній власності та розташований за адресою: вул. Виноградна б.4, с. Верхньоводяне Близнюківського району Харківської області.
Відповідач є її колишнім чоловіком, шлюб між ними було розірвано 14 жовтня 2013 року Комінтернівським районними судом м. Харкова.
ОСОБА_3 за вищевказаною адресою не проживає з 2004 року і дотепер, що загалом складає 13 років. Його особисті речі в домоволодінні відсутні. Отже він протягом тривалого часу не проживає у будинку, житлом не цікавиться, комунальні платежі не сплачує.
Вказує, що оскільки вона є повноправним власником вищевказаного домоволодіння, то має право розпоряджатися ним на власний розсуд.
Сторони про дату, час та місце судового засідання повідомлялися своєчасно судовими повістками про виклик, але в судове засідання не зявилися.
Представник позивача надав до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують.
Третя особа також надала до суду письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують.
Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач про проведення судового засідання повідомлявся за місцем реєстрації згідно інформації Відділу АДР ГУ ДМС України в Харківській області (а.с.23,32).
Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач викликався в суд через оголошення у газеті «Слобідський Край» №87 від 02.11. 2017. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, суд вважає судові повістки відповідачам врученими належним чином, а його неявку в судове засідання такою, що не має поважних причин.
Суд, з урахуванням відповідної письмової заяви позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, виходячи із наступного.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є громадянкою України, про що свідчить фотокопія її паспорту(а.с.6).
17.06.2002 ОСОБА_6В, та ОСОБА_6 подарували, а ОСОБА_2 прийняла в дар їх частини цього будинку, про що свідчить фотокопія договору дарування(а.с.9). Отже вона є повноправним власником вищевказаного домоволодіння.
Із акту обстеження домоволодіння від 15.08.2015, довідки Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області вбачається, що за адресою вул. Виноградна (колишня Інтернаціональна) б.4, с. Верхньоводяне Близнюківського району Харківської області, зареєстровано чотири особи ОСОБА_6, ОСОБА_3 Кімсотхі, ОСОБА_7, ОСОБА_8, але ОСОБА_8 Кімсотхі з червня 2004 року і дотепер ніколи там не проживав, його особисті речі відсутні, за комунальні платежі він не сплачував. Перелік зареєстрованих осіб підтверджується і витягом із погосподарської книги (а.с.11-13).
Фотокопія договору про користування електричною енергією, також свідчить про те, що оплату за користування електроенергією здійснює позивач(а.с.14).
Отже, виходячи із фактичних даних встановлених судом, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 Кімсотхі не є членом сімї власника будинку. У цьому будинку він не проживає з 2004 року.
Посилання позивача на ст. 71,72 ЖК України, ст. 405 ЦК України є некоректним оскільки цими нормами урегульовані правовідносини щодо житлових прав членів сімї відповідача, яким ОСОБА_8 Кімсотхі не являється.
Посилання позивача на те, що відповідач не приймає участі в утриманні будинку та докази на підтвердження цієї обставини суд сприймає лише як підтвердження його відсутності в цьому будинку оскільки самі по собі ці обставини є підставою для звернення до суду із відповідними вимогами до такої особи, а не визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням (будинком).
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Разом із тим, Конституцією України (статтею 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Отже ОСОБА_2 як власник зазначеного вище майна будинку, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном в тому числі і у спосіб нею обраний.
Свою вимогу вона повязує з подальшим правом зняти відповідачів із реєстрації відповідно до ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні» .
Так, відповідно до 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року№1382-1У, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть.
Тобто на підставі вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:
1) позбавлення права власності на житлове приміщення;
2) позбавлення права користування житловим приміщенням;
3) визнання особи безвісно відсутньою;
4) оголошення фізичної особи померлою.
Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003р. є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, та положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із вимог які зазначені вище.
Позивачем як раз і предявлена вимога про позбавлення відповідача права користування належним їй на праві власності житловим приміщенням.
Таким чином, вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку буде можливе у разі вирішення у встановленому законом порядку, з дотриманням положень ст. 11 ЦПК України, питання про наявність чи відсутність у особи житлових прав і є належним способом захисту.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
У частині другій статті 16 ЦК України зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів.
У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.
Отже належними та допустимими доказами позивач довела що відсутність відповідача за його місцем реєстрації у належному їй на праві власності будинку має постійний характер, підстави для визнання причин їх відсутності поважними не встановлені, а тому і слід усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Виноградна б.4, с. Верхньоводяне Близнюківського району Харківської області.
Керуючись ст. ст. 41 ,47 Конституції України, ст. ст. 9,150,156 ЖК України, ст.ст. 16, 319,321,383,391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 4, 10, 11, 77, ч.2 ст. 197, ст.ст. 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов представника позивача ОСОБА_1, поданий в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_8 Кімсотхі про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_8 Кімсотхі, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: вул. Виноградна б.4, (колишня Інтернаціональна) с. Верхньоводяне Близнюківського району Харківської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення і залишення її без задоволення, рішення може бути оскаржене ним в вищезазначеному порядку при цьому строк на апеляційне скарження рішення починається з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя О.І. Мороз

06 листопада 2017 року