У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Управління Держземагентства у м. Одесі Одеської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Буд» про витребування майна з незаконного володіння, визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Перший заступник прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0, 1000 га, розташовану по АДРЕСА_1 серії НОМЕР_1, виданий 10 жовтня 2008 року ОСОБА_6, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 88, й витребувати вказану земельну ділянку, площею 0,1000га, розташовану по АДРЕСА_1 з незаконного володіння ТОВ «БІЗНЕС БУД» на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

На обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2007 року у справі № 2-1491-1/07 за ОСОБА_6 визнано право власності на земельну ділянку, площею 0, 1 га, розташовану в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; зобов'язано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку та зареєструвати її у відповідному реєстрі. Вказане рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2007 року було виконано шляхом видачі на ім'я ОСОБА_6 державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 10 жовтня 2008 року, що зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №88. Державний акт виданий, підписаний та зареєстрований Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 квітня 2008 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2007 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. Під час нового розгляду справи ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2010 року у справі № 2-1696/2010 позов залишено без розгляду. Таким чином, прокурор вважає, що відсутні підстави для набуття ОСОБА_6 права власності на земельну ділянку, оскільки вичерпний їх перелік встановлений в ст. 81 ЗК України. В подальшому, оскільки ОСОБА_6 безпідставно отримав у власність земельну ділянку, він не мав права її відчужувати ОСОБА_7 за договором дарування від 28 жовтня 2010 року, а ОСОБА_7, в свою чергу, не мав права передавати спірну земельну ділянку ТОВ «БІЗНЕС БУД».

У зв'язку із зазначеним позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2007 року у справі № 2-1491-1/07 за ОСОБА_6 визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, розташовану в АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; зобов'язано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку та зареєструвати його у відповідному реєстрі.

На підставі вказаного рішення, на ім'я ОСОБА_6 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 10 жовтня 2008 року, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №88. Цей Державний акт виданий, підписаний та зареєстрований Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі.

Згідно з Положенням про Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 23 грудня 2005 року №5069-ІV та чинним на час набуття у власність спірної земельної ділянки відповідачем - ОСОБА_6 - й видачі йому державного акта про право власності на земельну ділянку у 2008 році, Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради створено Одеською міською радою і було його виконавчим органом. Це Управління підзвітне та підконтрольне Одеській міській раді, підпорядковане виконкому Одеської міської ради та Одеському міському голові. Згідно з п. 4 цього Положення основним завданням Управління є: забезпечення реалізації повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин відповідно до Земельного кодексу України та законів; здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель та контролю за додержанням земельного законодавства.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 квітня 2008 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2007 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.

Під час нового розгляду справи ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2010 року у справі № 2-1696/2010 позов залишено без розгляду.

28 жовтня 2010 року ОСОБА_6 відповідно до договору дарування спірної земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., про що був зроблений відповідний нотаріальний запис на державному акті серії НОМЕР_2, здійснив відчуження цієї ділянкина користь ОСОБА_7

На підставі протоколу загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС БУД», спірну земельну ділянку внесено до складу статутного фонду цього товариства, яким 31 травня 2014 отримано свідоцтво про право власності.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС БУД» є власником спірної земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що прокурор звернувся із позовними вимогами до Управління Держземагентства у м. Одесі Одеської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Буд» поза межами позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України.

Однак з такими висновками судів у частині позовних вимог першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Буд» про витребування майна погодитися не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземці), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспрюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

З огляду на викладене, враховуючи положення чинного законодавства, зміст правовідносин та суб'єктний склад учасників цих правовідносин, спір, що виник між Одеською міською радою в інтересах держави в особі якої звернувся перший заступник прокурора м. Одеси до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Буд» про витребування майна з незаконного володіння, не підлягав розгляду в порядку цивільного судочинства, він мав вирішуватись господарським судом.

За правилами ч. 1 ст. 340 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в касаційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, передбачених ст. ст. 205, 207 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно положень ч. 2 ст. 206 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 205 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За таких обставин оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню у частині вирішення позовних вимог першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Буд» про витребування майна з незаконного володіння із закриттям провадження у справі у цій частині відповідно до ч. 1 ст. 340 ЦПК України.

В іншій частині оскаржувані рішення скасуванню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. В цьому випадку таким документом є державний акт на право власності на земельну ділянку.

За ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає із моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до п. 22 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021, запис про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в розділі Книги записів скасовується (поновлюється) посадовою особою на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 202 ЦК України передача у приватну власність земельних ділянок та видача державних актів на землю є правочином.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Також судом підлягає врахуванню, що записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

За правилом статті 126 ЗК України (в редакції Закону, чинному на момент відчуження земельної ділянки) та п. 1.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2007 року виконано шляхом видачі на ім'я ОСОБА_6 державного акта на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 від 10 жовтня 2008 року, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №88. Цей Державний акт виданий, підписаний та зареєстрований Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі.

Згідно з Положенням про Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 23.12.2005 року №5069-ІV та чинним на час набуття у власність спірної земельної ділянки відповідачем - ОСОБА_6 - й видачі йому державного акта про право власності на земельну ділянку, Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради створено Одеською міською радою і було його виконавчим органом. Це Управління підзвітне та підконтрольне Одеській міській раді, підпорядковане виконкому Одеської міської ради та Одеському міському голові. Згідно з п. 4 цього Положення основним завданням Управління є: забезпечення реалізації повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин відповідно до Земельного кодексу України та законів; здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель та контролю за додержанням земельного законодавства.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з частиною 1 статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З врахуванням наведеного, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об'єктивні, так і суб'єктивні фактори.

При цьому, правило частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Оскільки особа, в інтересах якої подано позов, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та посадових осіб цих органів.

Такий правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року по справі № 6-152цс14.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій встановивши, право позивача в інтересах якого звернувся прокурор порушене, однак не підлягає захисту, оскільки з позовними вимогами прокурор в інтересах Одеської міської ради звернувся поза межами, позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року в частині позовних вимог першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Управління Держземагентства у м. Одесі Одеської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись ч. 1 ст. 340 ЦПК України, ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року в частині позовних вимог першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Буд» про витребування майна з незаконного володіння скасувати.

Провадження у справі за позовом першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Буд» про витребування майна з незаконного володіння закрити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року в частині позовних вимог першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Управління Держземагентства у м. Одесі Одеської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова