Справа № 591/6531/16-ц
Провадження № 2/591/656/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі Гребенькової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Сумській області, третя особа: Начальник Управління поліції охорони в Сумській області ОСОБА_2 про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 28 листопада 1995 року. З 07 листопада 2015 року вона призначена на посаду фахівця Управління поліції охорони та 08 листопада 2017 року звільнена з роботи за ініціативою відповідача за ст. 40 п. 4 КЗпП України за прогул наказом № 395 о/с, згідно наказу № 391 від 31 жовтня 2016 року. Не погоджуючись зі звільненням, позивач посилається на те, що відповідач не врахував, що вона є головою профкому «Солідарність» та при звільненні не отримано попередньої згоди на звільнення як профспілкового комітету ППО «Солідарність», так і обєднання профспілок СОПО «Солідарність». Наказ про порушення позивачем дисципліни був виданий тоді, коли вона перебувала на лікарняному в стаціонарі обласної лікарні з 19 жовтня 2016 року по 04 листопада 2016 року. У вказаному наказі зазначені дати про прогул, коли вона перебувала на лікарняному, тобто коли вона не могла перебувати на роботі. Акти про відсутність позивача на роботі 21 та 28 жовтня є фальсифіковані. Також складалися акти тоді, коли позивач брала один раз на тиждень 4 години профспілкового часу з 11 години до 15.45 год. 11 жовтня 2016 року вона разом з представником УПО перебувала на судовому засіданні в Ковпаківському районному суді м. Суми. Посилаючись на вказані обставини та незаконність наказу про її звільнення, позивач просить поновити її на роботі на посаді фахівця Управління поліції охорони в Сумській області, яку вона займала до звільнення, з 09 листопада 2016 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та зазначила, що вона трудової дисципліни не порушувала. Після перерви оголошеної в судовому засіданні позивач до суду не зявилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача позов заперечила та пояснила суду, що у продовж жовтня 2016 року позивача була відсутня на робочому місці без поважних причин, що було зафіксовано відповідними актами про відсутність її на робочому місці. Після отримання згоди профспілки Управління видало наказ про звільнення позивача за вчинення прогулу, який є законним, оскільки факти відсутності її на роботі підтверджені належними доказами, а також з урахуванням наявності згоди профспілки на притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Третя особа в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши подані суду докази, вважає позов обґрунтованим з огляду на таке.

Судом встановлено, що з 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 призначена на посаду фахівця Управління поліції охорони в Сумській області (далі УПО) (а.с. 6- 7).

Позивач є головою первинної профспілкової організації «Солідарність» (а.с. 11).

Наказом УПО № 391 від 31 жовтня 2016 року за систематичне порушення трудової дисципліни позивача звільнено з роботи та позбавлено премії в повному обсязі за жовтень 2016 року. Зі змісту цього наказу вбачається, що підставою застосування такого стягнення стало те, що на протязі жовтня 2016 року, а саме 3,4,5,6.10,11,12,17,18, 19,20,24, 25, 26, 27 жовтня в період часу з 08.00 год до 17.00 год., 7, 13, 21, 28 жовтня в період часу з 08.00 год. до 11.00, а також з 08.00 год. 31 жовтня фахівець УПО ОСОБА_1 не перебувала на своєму робочому місці, про що складено відповідні акти. Про причини своєї відсутності ОСОБА_1 безпосереднього свого керівника не повідомляла, функціональні обовязки в зазначені дні та години не виконувала. будь-які пояснення щодо своєї відсутності надати категорично відмовилась (а.с. 8-9).

Вказаним наказом також начальнику відділу УПО (ОСОБА_3О.), оскільки ОСОБА_1 є головою ПК ППО «Солідарність», відповідно до ст. 252 КЗпП України доручено підготувати запит до голови Сумської обласної профспілкової організації «Солідарність» про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за систематичне порушення трудової дисципліни та запит до Всеукраїнської професійної спілки «Україна».

На подання УПО від 01 листопада 2016 року (а.с. 69) Сумською обласною профспілковою організацією «Солідарність» 07 листопада 2016 року вирішено надати згоду на притягнення до дисциплінарної відповідальності (звільнення з роботи) фахівця УПО, голови первинної профспілкової організації «Солідарність» УПО ОСОБА_1 за систематичне порушення трудової дисципліни (відсутність на робочому місці) (а.с. 68).

Згідно листка непрацездатності у період з 19 жовтня 2016 року по 04 листопада 2016 року позивач перебувала на лікуванні в КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» (а.с. 12).

Наказом № 402 від 07 листопада 2016 року, оскільки 07 листопада 2016 року ОСОБА_1 надала до УПО листок непрацездатності з КУ «Сумська обласна клінічна лікарня», з якого слідує, що в період з 19 жовтня по 5 листопада 2016 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні, п. 2 наказу УПО від 31 жовтня 2016 року № 391 викладено у редакції, а саме: Головному бухгалтеру УПО (ОСОБА_4В.) здійснити утримання грошових коштів з ОСОБА_1 фахівця УПО за час прогулу, а саме 3,4,5.6,7,10,11,12,13,17,18 жовтня 2016 року (а.с. 77-78).

Наказом № 395 о/с від 08 листопада 2016 року ОСОБА_1, фахівця УПО звільнено з 08 листопада 2016 року за ст. 40 п. 4 КЗпП України прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (а.с. 10). Підставою звільнення позивача зазначено наказ УПО від 31 жовтня 2016 року № 391.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого часу) без поважних причин.

Як встановлено під час судового розгляду, підставою для звільнення позивача є те, що на протязі жовтня 2016 року, а саме 3,4,5,6.10,11,12,17,18, 19,20,24, 25, 26, 27 жовтня в період часу з 08.00 год до 17.00 год., 7, 13, 21, 28 жовтня в період часу з 08.00 год. до 11.00, а також з 08.00 год. 31 жовтня позивач не перебувала на своєму робочому місці, про що складено відповідні акти.

На підтвердження законності звільнення представником відповідача надано акти про відсутність на робочому місці позивача, складені 03, 04, 05, 06, 07, 10, 11, 12, 13, 17 та 18 жовтня 2016 року, в яких зафіксовано факт відсутності позивача в період часу з 08.00 год. до 13.00 год. та з 13.45 год. до 17.00 год.(а.с. 70-75). Суд критично оцінює вказані акти, з огляду на те, що в них засвідчені факти відсутності позивача протягом робочого дня, тоді як крім цієї обставини, співробітники УПО в актах засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від надання будь-яких пояснень, а отже можна припустити, що особи, які підписали вказані акти, пропонували позивачу надати пояснення з приводу поважності причин відсутності на роботі, тобто мали можливість спілкування з позивачем на протязі робочого часу.

Також інформація, зазначена у актах про відсутність на робочому місці позивача, спростовується показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Так з пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що у продовж жовтня 2016 року кожного робочого дня вони завозили позивача на роботу зранку Близько08-00 години) та у ввечері забрила її з роботи. Дані свідки пояснили, що позивач завжди була на роботі у робочі дні.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що він у жовтні 2016 року майже кожного дня ходив до УПО в Сумській області у звязку вирішенням питання виплати допомоги при звільненні. У кожне відвідування він заходив до позивача та спілкувався з нею. Він приходив в у різний час (і з ранку, і після обідньої перерви), але завжди бачив позивача на роботі.

Крім того, відповідачем не спростована надана позивачем в якості доказів поважності відсутності на робочому місці, заява ОСОБА_1, подана нею 07 жовтня 2016 року на імя начальника відділу УПО ОСОБА_3 з проханням надати профспілковий час 07, 13, 21 та 27 жовтня з 11 год. до 15 год. 45. хв.., з резолюцією керівника «дозволяю» (а.с. 13).

За ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

За ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Згідно викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснень у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Під час судового розгляду встановлено, що в порушення вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП, відповідачем не здійснено дій щодо отримання від позивача письмових пояснень щодо причин відсутності на робочому місці.

Таким чином, не перевіривши пояснення поважності відсутності на роботі позивача, відповідачем передчасно зроблений висновок про вчинення прогулу без поважних причин.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Згідно розяснень, викладених у п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП.

Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення.

Оскільки у зазначених вище нормах за їх змістом йдеться про профспілковий орган підприємства, установи, організації, профспілкові органи структурних підрозділів (цехів, управлінь, відділів тощо) можуть вирішувати питання про дачу згоди на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, якщо їм таке право делеговане профспілковим органом підприємства, установи, організації.

Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

У тих випадках, коли крім додержання загальних вимог щодо порядку звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно з чинним законодавством на звільнення певних категорій працівників (наприклад, неповнолітніх, працівників, обраних до складу народних депутатів, профспілкових органів, ради (правління) підприємства, ради трудового колективу) необхідна також згода відповідного органу, вона має бути і в тому випадку, коли за ст. 43-1 КЗпП допускається звільнення без згоди профспілкового органу підприємства, установи, організації (крім ліквідації). Якщо за погодженнями чинного законодавства у цих випадках згода відповідного органу має бути попередньою, суд бере до уваги лише таку згоду, оскільки іншого законом не передбачено.

За змістом пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 та пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша статті 43 КЗпП України).

Відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону № 1045-XIV звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (обєднання профспілок).

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм.

Оскільки позивач є членом виборного органу первинної профспілкової організації «Солідарність», то для його звільнення відповідач повинен був отримати згоду виборного органу первинної профспілкової організації та вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

Відповідач до видання наказу про звільнення звернувся з відповідним поданням до Сумської обласної профспілкової організації «Солідарність», та отримавши рішення Сумської обласної профспілкової організації «Солідарність» № 24 від 07 листопада 2016 року про надання згоди позивача на притягнення до дисциплінарної відповідальності, вважав, що формально дотримався вимог законодавства щодо отримання попередньої згоди вищого виборного органу профспілки на звільнення позивача.

В той же час, за результатами засідання профкому первинної профспілкової організації «Солідарність» від 01 березня 2017 року згоду на звільнення позивача отримано не було (а.с. 102).

Як вбачається з протоколу засідання первинної профспілкової організації «Солідарність» в ньому наведені мотиви та обґрунтування не надання такої згоди на звільнення позивача.

За наслідками розгляду справи 6-163цс14 Верховний суд України висловив наступну правову позицію:

«Відповідно до частини другої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частини другої статті 252 КЗпП України однією з гарантій можливості здійснення працівниками підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

За аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною другою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності.»

Наведене у своїй сукупності свідчить на те, що відповідач на час прийняття рішення про звільнення позивача не отримав попередньої згоди профспілкового органу, членом якої є позивач.

Виходячи з наведеного, суд вважає відповідачем не дотримані вимоги закону при звільненні позивача з роботу, а тому позивач підлягає поновленню на роботі, а наказ №08.11.2016 року № 395о/с про звільнення позивача, відповідно, скасуванню як незаконний.

Відповідно до ч.ч. 1- 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Скасувати як незаконний наказ № 395 о/с від 08.11.2016 року Управління поліції охорони в Сумській області про звільнення ОСОБА_1 з посади фахівця Управління поліції охорони в Сумській області.

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Управлінні поліції охорони в Сумській області в посаді фахівця Управління поліції охорони в Сумській області.

Стягнути з Управління поліції охорони в Сумській області на користь держави 551,20 грн. судового збору.

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя