Справа № 336/1152/17
пр. № 2/336/1081/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дмитрюк О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору у цивільній справі за позовом до ОСОБА_1, від імені якої дії представник за договором ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

27.02.2017 р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, від імені якої дії представник за довіреністю ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договорами позики. За позовом просить звільнити її від сплати судового збору та стягнути з відповідача грошові кошти за договорами позики у загальному розмірі 1 063 647,30 грн..

Ухвалою суду від 28.02.2017 р. ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору. Позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позову (сплата судового збору та виконання вимог ст. 120 ЦПК України) не пізніше пяти днів з дня отримання ухвали.

13.03.2017 р. до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1, за якою вона просить відстрочити їй сплату судового збору у сумі 10 636,47 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

В заяві зазначається, що на теперішній час вона не працює та не отримує доходів, джерело її існування це пенсія її чоловіка ОСОБА_4, який на даний час хворіє цирозом печінки класу «С», з ускладненнями, а саме кровотечею з ВРВ стравоходу, крайні важкої стадії, гостра постгемморралогічна анемія.

На теперішній час всі грошові кошти, які надходять до сімї спрямовуються на збереження життя та відновлення здоровя її чоловіка, будь-яка втрата з сімейного бюджету може призвести до непоправних наслідків, таких як безповоротна втрата здоровя чоловіка, або смерть.

Посилаючись на скрутне матеріальне становище, заявник просить відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Перевіривши доводи клопотання та їх обґрунтованість доказами, суддя вважає, що вбачаються підстави для часткового задоволення клопотання, виходячи з наступного.

Судовий збір, як складова частина судових витрат, виконує, зокрема, компенсаційну і превентивну функцію, які полягають у відшкодуванні коштів, витрачених державою на здійснення правосуддя, а також коштів, витрачених особами, що звертаються до суду або вчиняють певні процесуальні дії, а також попереджає необґрунтовані звернення до судів, забезпечує виконання юридично зацікавленими в результаті справи особами своїх процесуальних обов'язків.

Європейський суд з прав людини у рішенні по "Справа "Креуз проти Польщі" (Case of Kreuz v. Poland)" від 19.06.2001 року окремо наголосив, що характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено і в цивільних справах навряд чи можна уявити верховенство права без можливості мати доступ до суду.

Проте Європейський суд з прав людини вважає, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення Європейського суду з прав людини "Справа Ейрі" від 09.10.1979 року).

Таким чином, "право на суд" не є абсолютним. Право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави та з боку держави може бути піддане обмеженням, зокрема шляхом встановлення помірного судового збору.

Законодавством України зазначене правове положення знайшло своє відображення в ст. 8 Закону України "Про судовий збір", ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як вбачається з наведеної норми, єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану.

Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, тобто, під поняттям "майновий стан" розуміється сукупність належних особі майнових прав та обов'язків.

Враховуючи, що відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на цю особу. Доказами рівня майнового стану фізичної особи можуть бути, наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про відсутність доходу тощо, які належним чином підтверджують, що майновий стан особи перешкоджає сплаті судового збору у встановлених законом розмірах і в строки. Аналізуючи наведене, суддя дійшов до висновку, що особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Зокрема, законом який регулює питання про сплату судового збору, його розміру, порядок сплати, повернення і звільнення від сплати судового збору є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпаний перелік осіб які звільнені від сплати судового збору, позивач, до кола яких, не входить.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 постанови від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, повязані з судовими витратами, у чіткій відповідності до ЦПК, Закону України «Про судовий збір», забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами позивача щодо можливості звернення до суду та інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ.

За позовом позивач просить стягнути з відповідача борг за договорами позики у сумі 1 063 647,30 грн. (спір майнового характеру), сума судового збору складає 10 636,47 грн..

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з 01.01.2017 р. ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше ніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (16000 грн.).

Виходячи з вищенаведених норм, та враховуючи майновий стан позивача, суддя вважає, що остання має можливість сплатити мінімальну ставку судового збору за подачу позовної заяви майнового характеру, тобто 640 грн..

Сплату решти судового збору, у відповідності до ч. 1 ст.. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан позивача, може відстрочити на визначений строк, до розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 82 ЦПК України, ст.ст. 4, 5, 8 Закону України «Про судовий збір», суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору задовольнити частково.

Відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору в сумі 9996,47 грн. при предявленні до суду позову до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики до розгляду справи по суті.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Дмитрюк