Номер провадження: 22-ц/785/863/17
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на заочне рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі,-

В С Т А Н О В И Л А:

21 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони проживали однією сім'єю, але не перебували у зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син - ОСОБА_6.

На данний час, дитина проживає разом із матір'ю, відповідач ОСОБА_4 не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, офіційно не працевлаштований.

На підставі зазначеного ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 гривень щомісячно та аліменти на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 500 гривень щомісячно.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Заочним рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2015 року позовну заяву задоволено.

Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 серпня 2016 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 500 гривень щомісячно, в іншій частині позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційної інстанції відповідач по справі ОСОБА_4 не з'явився, але про розгляд справи він сповіщався належним чином, крім того його інтереси представляє довірена особа. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення на неї представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, заперечення на апеляцію позивача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, на данний час однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть. Неповнолітній син проживає разом з матір'ю, яка здійснює догляд за ними (а.с. 10).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України покладено обов'язок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Місцевий суд перевірив усі докази, які навела позивачка ОСОБА_3 у підтвердження своїх вимог, а відповідач ОСОБА_4 - у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про задоволення позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на те, що місцевий суд не прийняв до уваги тих обставин, що він не має постійного працевлаштування та заробітку, не приймається судовою колегією до уваги, як обставина згідно якої слід стягувати аліменти тільки на дитину у розмірі 500 гривень.

Оскільки ОСОБА_4 не надав доказів ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції, які б підтвердили про неможливість його працевлаштування, тому такі твердження відповідача є безпідставними, при цьому слід зазначити, що відповідач, як батько, повинен утримувати свою дитину як це передбачено ст. 180 СК України та оскільки дохід відповідача є нерегулярним суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, як на дитину та на її матір.

Отже, враховуючи вік, стан здоров'я, матеріальне становище дітини і платника аліментів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що для різноманітного розвитку дитини розмір аліментів на її утримання повинен становити 1 000 гривень. Такий розмір аліментів визначено з урахуванням сімейного законодавства і він є справедливим.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 500 гривень на утримання ОСОБА_3 щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

За таких обставин, доводи ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає зміні не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки ці доводи суперечать закону та інтересам його неповнолітнього сина та позивача.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 відхилити, заочне рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте вона може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

П.М.Черевко

Р.Д.Громік