Справа № 464/799/17
пр.№ 2/464/610/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.11.2017 року Сихівський районний суд м. Львова в складі :

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Довгун Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа відділ у справах дітей Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення юридичного факту, поділ майна та вселення ,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та просила встановити факт проживання з відповідачем однією сімєю без шлюбу з 15.10.2011р. по 26.07.2016р., визнати квартиру №16 на проспекті ОСОБА_4, 112 в м.Львові спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3 і поділити спільне майно, визнавши за нею право власності на ? частину квартири та вселити її разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в квартиру №16 на ОСОБА_4, будинок №112 в м.Львові. В обгрунтування позовних вимог покликалася на те, що з ОСОБА_3 проживали однією сімєю без державної реєстрації шлюбу з жовтня 2011р. по липень 2016р. Зважаючи на її вагітність, вирішили з відповідачем узаконити стосунки церковним шлюбом, оскільки надавали цьому більшого значення, ніж державній реєстрації шлюбу. 15.10.2011р. вони з відповідачем ОСОБА_3 обвінчались, вінчання святкували двічі, один раз 15.10.2011р. в м.Миколаєві в будинку її матері, а 13.11.2011р. в м.Самборі Львівської області за місцем проживання батьків відповідача. 22.04.2012р. в них народився син ОСОБА_7, 03.02.2014р. народилась донька ОСОБА_6. Стверджує, що з жовтня 2011р. до квітня 2012р. разом з відповідачем проживали в орендованій квартирі в м.Львові на ОСОБА_4, 125, з квітня по травень 2012р. в матері відповідача в с.Надиби Старосамбірського району Львівської області, де хрестили сина ОСОБА_8. З травня 2012р. по серпень 2013р. разом з відповідачем та сином проживали в будинку її матері в м.Миколаєві за адресою вул.Гагаріна,5. В звязку з непорозуміннями, які виникли між ними та її матірю, з вересня по листопад 2013року проживали разом на орендованій квартирі в АДРЕСА_1. Між ними з відповідачем склалися стосунки характерні для подружжя, а саме спільне проживання, народження та виховання дітей, спільний побут, спільне ведення домашнього господарства, спільний бюджет. Так як не мали свого житла, вимушені були з дитиною міняти місце проживання, вона була вагітна другою дитиною, то вирішили з відповідачем купити квартиру. На той час були кошти, подаровані її матірю на весілля 1000 євро, на хрестини сина ОСОБА_8 -500 євро, кошти, подаровані її сестрою на весілля 500 євро, а також її мати, яка живе і працює в ОСОБА_9, де з 2003р. одружена з громадянином ОСОБА_9, передала їм для придбання квартири 8 000 євро. Відповідач в 2011-2016 роках працював на польсько-українському підприємстві, мав добрі заробітки, і вони, за спільною домовленістю, його доходи відкладали на придбання квартири, вона займалась доглядом та вихованням дітей, а матеріальне забезпечення сімї відбувалось за кошти, отримані нею в звязку з народженням дітей та допомоги її матері. В жовтні 2013р. вони з відповідачем за спільні кошти придбали квартиру №16 на ОСОБА_4, 112 в м.Львові. Квартира була придбана за 280 000 грн., що еквівалентно було 35 000 дол.США. Договір купівлі-продажу квартири відповідач оформляв особисто, вона не надавала цьому значення, оскільки вважала, що вони одна сімя і все, що вони купляють, є їх спільне майно, безмежно довіряла чоловікові, особисто не мала змоги займатись оформленням документів, так як в неї була маленька дитина і вона була вагітна другою дитиною. В грудні 2013р. вони з відповідачем переселились в придбану квартиру, в лютому 2014р. в них народилась донька ОСОБА_6, і відповідач з донькою зареєструвався в квартирі, вона з сином на той час була зареєстрована в будинку матері в м. Миколаєві і тому в спірній квартирі не могли бути зареєстрованими. За рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 12.12.2014р. їх з сином було визнано втратившими право на користування приміщення будинку №5 на вул.Гагаріна в м.Миколаєві Львівської області. Починаючи з 2015р. відповідач різко змінив своє відношення до неї, до сімї, з березня 2015р. припинив надавати кошти на сімю та дітей, а 26.07.2016р. вигнав її з дітьми з квартири та переселив у однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2, яка зареєстрована на батька відповідача. З приводу виселення її з квартири зверталась в органи опіки і піклування та міліцію. В міліції відповідач пояснив, що вона йому чужа людина, що вони не є подружжям. Позивачка вважає, що так як спірна квартира придбана нею та відповідачем під час їхнього спільно проживання однією сімєю, то така є спільною сумісною власністю, в якій їй належить ? частина. Так як відповідач не визнає її право власності на частку в квартирі, вимушена звертатись до суду з даним позовом. Крім того, іншого житла з дітьми в неї немає, донька зареєстрована в спірній квартирі, і діти, як члени сімї, а вона як власник, має право проживати в спірній квартирі.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили позов задоволити.

Відповідач та його представник проти позову заперечили, заперечення на позов, які знаходяться в матеріалах справи, подані його попереднім представником без його відома, висловлена в них позиція щодо часткового визнання позову є помилковою, просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки і піклування, пояснив, що згідно закону діти, як члени сімї власника мають право проживати в квартирі, а тому позовну вимогу про вселення позивачки разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в квартиру №16 на просп..ОСОБА_4, будинок №112 в м.Львові просить задоволити, щодо інших позовних вимог покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, пояснення сторін, допитаних як свідків, пояснення представника третьої особи, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено і визнається сторонами, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у державному органі реєстрації актів цивільного стану зареєстрований не був.

У сторін 22.04.2012р. народився син ОСОБА_5, 03.02.2014р. народилась донька ОСОБА_6, у свідоцтвах про народження дітей значиться батьком ОСОБА_3, мати ОСОБА_2 (а.с.13, 14).

Будучи допитана в судовому засіданні відповідно до ст.62 ЦПК України, як свідок, позивачпояснила, що після вінчання відповідач не пропонував їй здійснити державну реєстрацію шлюбу, після народження сина продовжував орендувати квартиру на ОСОБА_4, 125 у м.Львові до початку літа 2013р., в м.Миколаїв, де вона проживала з сином в будинку її матері, приїжджав спочатку на вихідні, а потім кожен день, в будинку матері їм було відведено дві кімнати, коли відповідач приїжджав, вони жили як сімя, гуляли з дитиною, їздили в гості до родини відповідача, ОСОБА_3 купляв продукти та інші речі для дитини. Пояснила, що знала від відповідача, що спірна квартира куплена за більшу ціну, ніж та, яка вказана в договорі купівлі-продажу квартири, але відповідач відмовився сказати дійсну ціну, а тому не знає за яку фактично суму коштів була придбана спірна квартира. 8 000 євро, які їм дала її мама, це були ті кошти, яких, зі слів відповідача, не вистарчало на купівлю квартири. Так само пояснила, що не оглядала спірну квартиру перед її придбанням, один раз відповідач привів її, щоб показати квартиру, але так як не було ключів від квартири, вони в квартиру не попали. Після купівлі спірної квартири робили в ній ремонт, її батько зі своїм знайомим допомагав в заміні електропроводки. Після переїзду в спірну квартиру жили як одна сімя, гуляли з дітьми, вона готувала їсти, прала, згодом відповідача почало нервувати те, що діти шумлять, він усамітнювався на кухні і забороняв їй, поки був вдома, туди заходити, в кімнату, в якій спав, поставив замок. Також пояснила, що після того, як відповідач вигнав їх з дітьми з спірної квартири, в неї залишились ключі від спірної квартири, а тому мала можливість запросити експерта для огляду спірної квартири перед складанням довідки про вартість майна, яку долучила до позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3, будучи допитаним, як свідок відповідно до ст.62 ЦПК України, пояснив, що з позивачкою ОСОБА_2 дружив з часу навчання в інституті з 2007р., літом 2011р. вдвох відпочивали на морі, там посварились, після чого перестали зустрічатись. Через місяць позивач подзвонила і повідомила, що вагітна. Саме через вагітність позивачки і з огляду на прохання його батьків, він дав згоду повінчатись з позивачкою в церкві, хоча був переконаний, що без державної реєстрації шлюбу священик шлюбу не дасть. Однак, знайомий священик родини позивачки 15.10.2011р. провів обряд вінчання попри відсутність свідоцтва про одруження. Дійсно двічі організовували гостину, в день вінчання для гостей позивачки в м.Миколаєві в будинку матері позивачки, другий раз, за наполяганням його матері, в м.Самборі для гостей та родини з його сторони. Пояснив, що нічого не знає про кошти та в якій сумі були подаровані гостями в м.Миколаєві. Кошти, які подарували його гості і родина, вважав, що вони були його особисті і розпорядився на свій розсуд. Після вінчання він продовжував проживати в орендованій квартирі в м.Львові за адресою проспект Червоної Калини, 125/57, а позивачка в м.Миколаєві, і тільки вже на більшому терміні вагітності вона переїхала до нього в орендовану квартиру, де жила до квітня 2012р. Після вінчання ніколи не пропонував позивачці зареєструвати шлюб в державних органах. Після народження сина ОСОБА_8 позивачка проживала в його бабці в с.Надиби, а з травня 2012р. переїхала проживати в будинок своєї матері в м.Миколаїв. Він продовжував жити в м.Львові на орендованій квартирі до кінця березня 2013р. і приїжджав в м.Миколаїв на вихідні щоб провідати і побути з сином. Коли приїжджав у м.Миколаїв, проживав в окремій кімнаті, як подружжя з позивачкою ніколи не жив, спільного господарства не вели, в них ніколи не було спільного бюджету, вони ніколи не планували, як сімя, свого майбутнього, тим більше, ніколи в них не було планів спільно купляти житло. З кінця березня 2013р. почав доїжджати в м.Миколаїв до серпня 2013р., поки не приїхала мати позивачки ОСОБА_10 і не заборонила йому приїжджати в її дім. В будинку, крім позивачки з сином проживала сімя її сестри, чоловік сестри підтримував дім, робив все по господарству, і ОСОБА_10 хотіла, щоб він теж вкладав кошти в будинок, чого він робити не хотів. На той час вже мав домовленості на купівлю спірної квартири. Придбати квартиру мріяв давно і накопичував для цього кошти. Крім зарплати на ТзОВ «Модель Пак» він мав ще й інші доходи, які вносив на рахунки, відкриті в АТ «Дельта Банк». Варіанти квартир розглядав сам і сам вирішив придбати спірну квартиру. Про купівлю спірної квартири з продавцем домовився ще влітку 2013р., вже на той час станом на 15.07.2013р. мав на рахунку необхідну суму, але через перебування попереднього власника спірної квартири за межами України, укладення договору перенеслось на жовтень місяць. Спірна квартира придбана за його особисті кошти і є його особистою власністю. Про кошти в сумі 8 000 євро, які, як стверджує позивачка, її мати ОСОБА_10І дала на придбання квартири, йому нічого не відомо, ніякі кошти, крім його особистих, для купівлі спірної квартири використані не були. Серпень 2013р позивачка з сином жили в його бабці в с.Надиби Старосамбірського району. З вересня 2013р. почав винаймати квартиру на вул.Стрийській у м.Львові, куди згодом забрав позивачку з сином. В день укладення договору купівлі продажу він зняв з свого валютного рахунку в АТ «Дельта Банк» кошти в сумі 58 000 дол.США і суму, яка була обумовлена в договорі купівлі-продажу, вніс на рахунок продавців в ПАТ АКБ «Львів», решту передав їм готівкою. Після переїзду в спірну квартиру з позивачкою, як сімя, також не проживали, їх обєднували тільки діти, яких він утримував. Спірна квартира відремонтована і повністю облаштована за його особисті кошти. Вселившись в спірну квартиру, сам готував собі їжу, або харчувався в кафе, сам окремо прав свої речі, жив в окремій кімнаті, спільного бюджету з позивачкою не мали, спільних планів на майбутнє не було. Коштів позивачці не давав, сам купував все необхідне для дітей, позивачка отримувала допомогу по догляду за дітьми, якою одноособово розпоряджалася. В липні 2016 року, з дозволу свого батька ОСОБА_11, переселив позивачку з дітьми в квартиру, яка на праві власності належить його батькові. Не заперечує, щоб діти проживали в спірній квартирі, але розуміє, що діти ще маленькі, щоб жити окремо від матері.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала суду, що вперше познайомилась з позивачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 коли вони купили квартиру біля неї і робили ремонт. Сприймала їх як чоловіка і жінку, навіть не могла уявити, що вони не розписані, за чиї кошти і за яку суму коштів придбана квартира, не знає. Якось позивачка їй жалілась, що раніше їй допомагала мама, а тепер вона без нічого. Свідок пояснила, що вона лікар і часто ходила робити уколи синові сторін, ОСОБА_2 пригощала її чаєм, коли вона приходила, ОСОБА_3 сидів на кухні, до них не виходив. Влітку минулого року, коли прийшла додому з роботи, побачила меблі на першому поверсі будинку, ОСОБА_2 сказала, що ОСОБА_3 не впускає до хати, з того часу в квартирі ОСОБА_3 проживає сам.

Свідок ОСОБА_13 показала суду, що сторони є її сусідами, познайомилась з ними на початку 2014р., коли зі своєю сімєю переїхала в будинок №112 на ОСОБА_4. Конкретно хто купив спірну квартиру, не цікавилась, коли приходила до них в гості в робочий час під час обіду, ОСОБА_3 приходив на обід, сам собі брав обід і обідав, хто готував обід, не знає. Прізвищ сторін не знала, бачила як позивачка купляла продукти, про відносини між сторонами не питала.

Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_14 показала, що позивачка її сусідка в м.Миколаєві, відповідача знає, як чоловіка ОСОБА_2 з жовтня 2011р., з дня їхнього весілля. Після вінчання сторони жили в м.Миколаєві до народження дитини, уточнила, що ОСОБА_5 народився у м.Львові, а потім його забрали в м.Самбір, у відповідача була біла машина ОСОБА_15, яка стояла на вулиці, машину під домом матері позивачки свідок бачила на вихідні завжди, в робочі дні після шостої години. Свідок уточнила, що машина постійно стояла біля будинку в кінці січня 2013р., уточнила, що зразу після вінчання в них не було машини, а появилась через рік після одруження. Коли не було машини, теж приїжджали, бачила, як позивачка прала речі, зимою відповідач приїхав і привіз речі особисті. Свідок заходила до них до хати, в них була окрема кімната. Відповідач приходив до неї позичати інвентар, займався господарством, гуляв з дітьми. В м.Миколаєві сторони жили до серпня 2013р., свідок уточнила, в травні 2013р. сторони жили на вул.Стрийській, зі слів сестри позивачки ОСОБА_16, відповідач купив квартиру. Літом 2013р. зі слів матері позивачки ОСОБА_10 знає, що після серпня 2013р. сторони купили квартиру, на яку вона їм дала трохи грошей, приблизно 8 000 євро, і роблять в квартирі ремонт, уточнила, що квартира була куплена до серпня, про те, що ОСОБА_10 давала гроші на купівлю квартири, говорила їй літом 2013р., кому давала, не казала.

Свідок ОСОБА_16 показала суду, що є рідною сестрою позивачки, з часу вінчання 15.10.2011р. сторони проживають однією сімєю. Коли вінчались, сестра була вагітна, після вінчання до народження дитини, позивачка і відповідач проживали у м.Львові на орендованій квартирі, народжувала сестра в м.Самборі і до травня 2012р. проживала в с.Надиби, в будинку матері відповідача, а з травня 2012р. переїхала з сином в будинок їхньої матері в м.Миколаїв, вул.Гагаріна, 5, в якому свідок проживає з своєю сімєю. Відповідач працював і жив у м.Львові на орендованій квартирі, приїжджав кожен день, допомагав її чоловіку по господарству. Від сестри знала, що відповідач хоче купити квартиру, мали кошти, які їм подарували на весіллі, в серпні 2013р. їхня мама ОСОБА_10 дала на купівлю квартири 8 000 євро, і вони переїхали жити у м.Львів, де винаймали квартиру на вул.Стрийській. Між мамою і позивачкою конфлікту не було, просто маму обурило, що вона висилає кошти на комунальні послуги, дала кошти на купівлю квартири, а відповідач відмовляється прописати позивачку в цій квартирі, через те мама виписала позивачку з будинку через суд.

Свідок ОСОБА_17 показав суду, що позивачка його донька, з матірю позивачки ОСОБА_10 розлучені, в нього є інша сімя, з донькою не живе.З відповідачем ОСОБА_3 познайомився на весіллі, що не розписані, не знав, рахував їх сімєю. Хотіли жити самостійно, поїхали до Львова, сина родила в м.Самборі, де проживають батьки відповідача, після народження сина, донька переїхала в м.Миколаїв. Пояснив, що приходив до них в гості на вихідні, бачив ОСОБА_3, чи приїзджав кожен день, не знає, сприймав відповідача, як зятя, донька з сином і відповідачем машиною відповідача приїжджали до нього в гості, після м.Миколаєва проживали на квартирі в м.Львові по вул.Стрийській, про купівлю спірної квартири знає, коли був на орендованій квартирі на вул.Стрийській в 2013р. то йому казали, що помагають мами, які на заробітках в ОСОБА_9, одна мама дасть кошти, друга мама дасть кошти і куплять квартиру. Чи колишня дружина ОСОБА_10 давала кошти на придбання спірної квартири не знає, за які кошти і за яку суму коштів придбана спірна квартира, не цікавився, з своїм знайомим ОСОБА_18 робив в спірній квартирі електропроводку, з ОСОБА_18 розраховувався ОСОБА_3, він коштів не брав, помагав доньці, зі слів позивачки знає, що стосунки між нею та відповідачем погіршились в липні 2016р., відповідач вигнав її з квартири.

Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_19 показала суду, що ОСОБА_3 знає, ще коли він приїжджав до ОСОБА_2 в м.Миколаїв до вінчання, позивачка сказала, що то її хлопець, бачила, як ішли до шлюбу, сприймала їх як сімю, не знала, що не зареєстровані,відповідач приїжджав і відїжджав, залишався на ніч, гуляв з дитиною, чи вели спільне господарство не знає, не бачила, щоб відповідач робив якусь роботу по господарству, бачила, що бавиться з дитиною. Мати позивачки ОСОБА_10 говорила їй, що поїхала на заробітки, щоб помогти дітям.

Свідок ОСОБА_11 показав, що є батьком відповідача, коли син сказав, що дівчина, з якою він зустрічався, вагітна, як батько наполягав, щоб син одружувався, ОСОБА_3 не хотів і заради дитини за наполяганням його і колишньої дружини-матері відповідача, відповідач погодився на церковний шлюб. Після вінчання відповідач продовжував працювати у м.Львові та жити на орендованій квартирі на ОСОБА_4, позивачка після народження сина ОСОБА_8 до травня 2012р. жила в с.Надиби, а з травня 2012р. разом з дитиною переїхала в м.Миколаїв в будинок своєї матері. Зі слів відповідача знав, що той хоче купити квартиру, казав, що має кошти. В гості до внука в м.Миколаїв свідок приїжджав разів три, тільки тоді, коли там був відповідач. В спірній квартирі теж був, позивачка його пригощала, для відповідача тарілки не ставила, зі слів відповідача, як сімя сторони не жили, коли свідок придбав квартиру на вул. Кос-Анатольського, 16/72 в м.Львові, відповідач попросив в нього дозволу пересилити позивачку з дітьми в цю квартиру, проти чого він не заперечив.

Відповідно до вимог ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

ОСОБА_20 ч.2 ст.74 СК на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного Кодексу.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Аналіз ст.ст.60 та 74 СК України дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і що для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї. Тоді як ст. 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України за результатом розгляду справи № 6-148цс12.

Як вбачається з трудової книжки відповідача ОСОБА_3 (а.с.162-164) з 19.07.2010р. по 31.05.2016р. він працював в ТзОВ «Модель Пак», юридична адреса товариства м.Львів, вул.Городоцька, будинок 367, офіс 215, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.166).

Відповідно до довідки №2 від 20.02.2017р. ТзОВ «Львівпак», яке є правонаступником ТзОВ «Модель Пак», дохід ОСОБА_3 за період з 19.07.2010р. по 31.05.2016р. склав 760 847,02 грн. (а.с.97).

ОСОБА_20 довідки ПП «Торговий Дім «Львівські пропозиції» від 21.10.2016р. дохід позивачки ОСОБА_2 за лютий-березень 2012р. становив 2 615,25 грн. З квітня 2012р. позивачка ОСОБА_2 перебуває в декретній відпустці та отримує допомогу по догляду за дітьми, що підтверджується довідкою ПП «Торговий Дім «Львівські пропозиції» від 31.01.2017р. №31/01/2 (а.с11), листом Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та довідками управління соціального захисту населення Миколаївської райдержадміністрації і Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту Львівської міської ради (а.с.66, 68-72)

Суд критично оцінює твердження позивача про те, що в них з відповідачем був спільний бюджет, матеріальне забезпечення сімї відбувалось за кошти, отримані нею в звязку з народженням дітей та допомоги її матері, вона займалась доглядом та вихованням дітей, а доходи відповідача, за їх спільною домовленістю, відкладались на придбання квартири для їхньої сімї.

Сімейний бюджет, як план регулювання грошових доходів і витрат сімї, складається із всіх коштів, зароблених всіма членами сімї, які спільно вирішують, як розприділити отриману суму на забезпечення життєдіяльності сімї. Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони спільно з відповідачем в період з 15.10.2011р. по 26.07.2016р. вели спільне господарство, проводили спільні витрати, придбавали майно в інтересах сімї.

Як ствердила в судовому засіданні позивач, спільного господарства з відповідачем не вели, оскільки такого не було, після вінчання 15.10.2011р. відповідач ОСОБА_3 проживав на орендованій квартирі №57 в будинку №125 в м.Львові і працював на фірмі, яка знаходиться у м.Львові. Після народження сина приїжджав на вихідні в м.Миколаїв в будинок №5 на вул.Гагаріна, який належить її матері, де позивач проживала з дитиною, а потім доїжджав кожен день.

Виходячи з пояснень свідка ОСОБА_16, кошти, які переказувала мати позивачки ОСОБА_10, використовувались для оплата комунальних платежів та утримання будинку в м.Миколаєві, в якому проживала позивач з сином, і який на праві власності належить матері позивачки ОСОБА_10

До придбання спірної квартири №16 в будинку №112 на проспекті ОСОБА_4 в м.Львові позивач квартири не оглядала, про те, за яку фактично суму коштів придбана спірна квартира їй не відомо, вона цим не цікавилась, а відповідач їй про це не говорив.

Доказів придбання спільно з відповідачем іншого майна за період з 15.10. 2011р. по 26.07.2016р. позивач суду не надала.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Аналіз ст.74 СК України та ч.2 ст.3 СК України дає підстави для висновку, що встановлені ч. 2 ст. 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів, і на фактичні шлюбні відносини дія ст.74 СК України не розповсюджується.

Саме така правова позиція Верховного Суду України висловлена у справі №6-97цс11 (Постанова ВСУ від 20.02.2012р.).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_21 показали, що вони сприймали сторони, як чоловіка і жінку, які проживали в одній квартирі чи домі, гуляли з дітьми, їздили в гості. Разом з тим, свідкам не відомо, чи вели сторони спільне господарство, чи був у них спільний бюджет, чи купляли сторони спільно якесь майно, свідкам не відомо за чиї кошти придбано спірну квартиру. За таких обставин покази даних свідків в частині того, що позивач та відповідач проживали як сімя, суд оцінює критично, оскільки ці покази ґрунтуються не на фактичних обставинах, а на оціночних судженнях, які свідки зробили виходячи з своїх припущень.

Покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 в тій частині, що коли вони заходили до спірної квартири, відповідач не виходив до них, сам брав собі їсти свідчать про те, що ні відповідач ні позивач не проявляли уваги один до одного. Покази свідка ОСОБА_2 про фактично окреме проживання, хоча й в одній квартирі, але в різних кімнатах, при тому, кімната в якій проживав відповідач, закривалась ним на замок, спростовують існування між сторонами фактичних шлюбних відносин.

Покази свідка ОСОБА_16 в частині, що позивач проживала з відповідачем, як сімя, суд оцінює критично, як свідчення особи зацікавленої, свідок є рідною сестрою позивачки, була представником ОСОБА_10 - матері позивачки у справі, про визнання позивачки та її сина ОСОБА_8 такими, що втратили право на житло в будинку ОСОБА_10 в м. Миколаєві.

Покази свідка ОСОБА_17 в частині, що позивач проживала з відповідачем, як сімя, суд оцінює критично, оскільки свідок знаходиться тривалий час в розлученні з ОСОБА_10, має нову сімю, проживає окремо, йому не було відомо, що донька не реєструвала шлюб в державних органах, що свідчить про те, що життям доньки не цікавився, він не цікавився, за які кошти куплена спірна квартира, його допомога з ремонтом електропроводки в спірній квартирі та забезпечення майстра, з яким розраховувався відповідач ОСОБА_3, не підтверджує факту проживання сторін однією сімєю

Покази свідка ОСОБА_14 суд оцінює критично, як суперечливі та не послідовні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що факт проживання сторін в одному помешканні та народження дітей, без наявності інших ознак, які характеризують фактичні шлюбні відносин, а саме наявності спільного бюджету, планування спільних доходів і витрат, придбання спільного майна, не свідчить про проживання сторін однією сімєю, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відносини, які склались між сторонами, не відповідають критеріям фактичних шлюбних відносин, а тому до цих правовідносин не можуть бути застосовані положення ст.74 СК України.

Застосовуючи ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (Постанова Верховного суду України від 01.07.2015 р. справа № 6-612цс15 та від 16.12.2015 р. справа № 6-2641цс15).

Як встановлено судом, 04.10.2013р. згідно договору купівлі продажу квартири ОСОБА_22, як продавець продала, а ОСОБА_3, як покупець, купив квартиру №16 в будинку №112 на проспекті ОСОБА_4 в м.Львові (а.с.165).

За домовленістю сторін продаж вчинено за 280 000 грн., які в повній сумі сплачено покупцем продавцю до підписання цього договору шляхом безготівкового перерахування зазначеної вище суми (п.5 Договору). ОСОБА_20 п.10 Договору покупець довів до відома продавця, що на момент укладення цього договору купівлі-продажу квартири у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебуває.

Як вбачається з матеріалів, на підставі яких укладався договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_23, при укладенні 04.10.2013р. договору купівлі продажу квартири №16 на просп..ОСОБА_4, 112 в м.Львові відповідач ОСОБА_3, в наданій нотаріусу заяві від 04.10.2013р. стверджував, що на момент придбання вказаної у договорі квартири у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебував, і одночасно даною заявою повідомляв, що кошти, витрачені ним на придбання квартири, є його особистою власністю (а.с. 18 т.2).

Як слідує з виписок з валютного та гривневого рахунків, 01.10.2012р. відповідачем ОСОБА_3 в АТ «Дельта Банк» був відкритий гривневий рахунок №7072, а 21.11.2012р. в цьому ж банку ним був відкритий валютний рахунок №0736 з якого 04.10.2013р., в день укладення договору купівлі-продажу квартири №16 на ОСОБА_4,112 в м.Львові, ним з рахунку знято 58 000,00 дол.США. ОСОБА_20 Виписки про рух коштів по рахунку №2004 04.10.2013р. ОСОБА_3 в ПАТ АКБ «Львів» був відкритий рахунок, на який ним були внесені кошти в сумі 280 000 грн., які були переведені на рахунок №3005 та зняті продавцем ОСОБА_22, що підтверджується заявою на видачу готівки від 04.10.2013р., яка знаходиться в матеріалах, на підставі яких приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_23 посвідчувався договір купівлі-продажу спірної квартири .

Суд критично оцінює твердження позивача, що спірна квартира придбана під час їхнього з ОСОБА_3 спільного проживання з вересня по листопад 2013р. на орендованій квартирі на вул.Стрийській, 49/57 в м.Львові за спільні кошти і є їхньою спільною власністю.

Таке твердження позивачки спростовується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме виписками з валютного та гривневого рахунків ОСОБА_3, відкритими в АТ «Дельта Банк». Як вбачається з виписок, на валютному рахунку ОСОБА_3 вже станом на 15.07.2013р. були з акумульовані кошти в сумі 65 589,99 доларів США, а 04.10.2013р., в день укладення договору купівлі-продажу квартири №16 на ОСОБА_4,112 в м.Львові, ним з рахунку знято 58 000,00 дол.США.

Таким чином, суд приходить до висновку, що кошти, за які придбана квартира, були особистими коштами відповідача, а відтак, спірна квартира є його особистою власністю.

Покликання позивача на нотаріально посвідчену заяву її матері ОСОБА_10 від 01.11.2016р. (а.с.93) про те, що остання надавала своїй дочці грошові кошти, в тому числі 8 000 євро на придбання квартири в м.Львові в 2013р., як на доказ, що квартира куплена за спільні кошти, є безпідставним. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що ці кошти були використані для купівлі спірної квартири.

Позивачкою надана до матеріалів справи, як письмовий доказ, позовна заява ОСОБА_10 від 22.10.2014р., на підставі якої Миколаївським районним судом Львівської області розглядалась справа про визнання ОСОБА_2 та її малолітнього сина такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинком №5 по вул.Гагаріна, в м.Миколаєві. Даною заявою ОСОБА_10 визнає, що квартира №16 на ОСОБА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_3О.(а.с.60-62).

ОСОБА_20 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на спірну квартиру зареєстроване за відповідачем ОСОБА_3О.(а.с.20). В квартирі зареєстровані відповідач ОСОБА_3 та донька сторін ОСОБА_6, що підтверджується Довідкою ЛКП «Під Зуброю» від 13.10.2016р. №3243 (а.с.24). Позивач та син сторін ОСОБА_5 заочним рішенням Миколаївського районного суду м.Львова від 12.12.2014р. за позовом ОСОБА_10, матері позивачки, визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою вул.Гагаріна, 5 м.Миколаїв Львівської області (а.с.21), і, як встановлено судом, ніде не зареєстровані.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом права власності власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

ОСОБА_20 ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства (ч.2 ст.319 ЦК України).

Судом встановлено, що 26.07.2016р. відповідач переселив позивача і дітей в квартиру №72 в будинку №16 на вул.Кос Анатольського у м.Львові, яка належить на праві власності батькові відповідача ОСОБА_11 В квартирі ніхто не зареєстрований, що підтверджується довідкою ЛКП «Старий Сихів» від 17.10.2016р. №2197 (а.с.26).

Як вбачається з довідки ЛКП „Під Зуброю № 3243 від 13.10.2016 року у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 12.12.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнані такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: вул. Гагаріна, 5, м.Миколаїв, Львівської області.

Судом встановлено, що на даний час неповнолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ніде не зареєстрований.

Відповідно до ст. 18 Закону України „Про охорону дитинства, діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

За таких обставин, враховуючи, що неповнолітні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 є дітьми відповідача, який є власником квартири №16 в будинку №112 на ОСОБА_4 у м.Львові, а відтак мають право нарівні з відповідачем користуватись спірною квартирою, а тому суд приходить до висновку, що вимога про вселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання її та відповідача однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 15.10.2011р. по 26.07.2016р., чи ведення ними в цей період спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, планування та проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сімї, існування між ними взаємних прав та обовязків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 60, 74 СК України, ст.ст.3, 16, ч.1 ст.316, ч.1 ст.317, 319 ЦК України, ст.18 ЗУ „Про охорону дитинства, ст.ст. 1, 10, 11, 15, 57 - 60, 179, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа відділ у справах дітей Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення юридичного факту, поділ майна та вселення задовольнити частково.

Вселити неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 у квартиру №16 на проспекті ОСОБА_4, 122 у м.Львові.

У задоволенні решту позовних вимог відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали суду від 01.02.217р. щодо заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо відчуження, передачі в заставу (іпотеку), оренду, найм, тощо, нерухомого майна-квартири №16 по ОСОБА_4,112 у м.Львові.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий Чорна С. З.