Номер провадження 2/754/1579/17
02 березня 2017 року м. Київ
Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Табачуку Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна,
ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить: 1) Скасувати постанову АА 629684 від 01.07.2005 року винесену Деснянським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва; 2) Зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1; 3) Виключити квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй, з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна.
У судове засідання сторони, повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились.
Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить розглядати справу без його участі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло.
На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вивчивши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей постановою АА №629684 від 01.07.2005 року Відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, власником якої зазначена ОСОБА_1, 12.07.2005 року зареєстровано П'ятнадцятою державною нотаріальною конторою м. Києва (а.с. 6).
ОСОБА_1 зверталася до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про надання інформації щодо накладеного арешту та його зняття.
Відповідно до листа ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 13.09.2016 р. №05-Н при перевірці Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавчий документ, боржником у якому виступає ОСОБА_1 до відділу не надходив та станом на 13.09.2016 року на виконанні не перебуває. Крім того, відповідачем додатково повідомлено, що відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, разом з тим, Згідно з п. 9.10. Порядку, виконавчі провадження строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню (а.с. 51, 52).
Відповідно наданих позивачем квитанцій заборгованість сплачена у розмірі 5466,05 грн. (а.с. 53).
У відповідності до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.
Разом з тим, судом встановлено, що на даний час матеріали виконавчого провадження відсутні, та як наслідок, позивач не може реалізувати свої права щодо розпорядження своєю власністю.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження власником своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд виходить із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Таким чином, позов підлягає задоволенню, оскільки коли позивач довів, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.
Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Захист прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
Наявність безпідставного накладеного обтяження майна, належного позивачу, порушує його права, що дає підстави для їх судового захисту.
Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня коли йому стало відомо про такі обставини.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність зняття арешту з майна позивача, так як на виконанні Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві жодних виконавчих документів, боржником в яких виступає ОСОБА_1, не перебуває, підстави для арешту зазначеного майна відсутні.
Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.
Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, з боку відповідача суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення проти позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.
За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 3,10,11,15,60, 88,174, 208,209,214,215, 224-226, 360-7 ЦПК України,на підставі ст.ст. 3, 6, 11, 15, 16, 203, 207-209, 215, 216, 220, 321, 391 ЦК України, Конституції України,
Позовну заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з квартири задовольнити.
Скасувати постанову АА 629684 від 01.07.2005 року про арешт квартири АДРЕСА_1, винесену Деснянським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва
Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві АА №629684 від 01.07.2005 року.
Зобов'язати Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстрований 12.07.2005 року запис за №2177796 про арешт квартири АДРЕСА_1.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Петріщева І.В.