Справа № 458/1368/16-ц
РІШЕННЯ

21 березня 2017 року Турківський районний суд Львіської області в складі судді Строни Т.Г., за участю секретаря Яворської Ю.В., розглянувши в м.Турці Львівської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області про визнання незаконним рішення, визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки та її кадастрового номера,

встановив:

29.11.2016 року до суду із даним позовом звернулася ОСОБА_1.

Посилається на те, що вона є землекористувачем земельної ділянки за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на АДРЕСА_1.

Навесні 2016 року відповідач ОСОБА_2 почав чинити їй перешкоди у вільному доступі до належної їй земельної ділянки, перегородивши дорогу (заїзд) до зазначеної вище земельної ділянки. На такі дії відповідача ОСОБА_2 вона звернулася із заявами до Завадівської сільської ради та до Відділу Держгеокадастру в Турківському районі. З відповіді сільської ради їй стало відомо, що відповідачем ОСОБА_2 приватизовано земельну ділянку площею 0,18 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд разом із частиною дороги, яка веде до належної їй земельної ділянки.

Захоплена відповідачем дорога є єдиною під'їздною дорогою до її ділянки і існувала ще з початку XX століття, нею користувалися ще батьки її покійного чоловіка. Через гірську місцевість іншого доступу до земельної ділянки вона не має, іншого заїзду ніколи не було, оскільки земельна ділянка розташована на початку гори Клива, справа і зліва від ділянки є стрімкі схили, а зверху вона відділена високою межею сусідньої земельної ділянки. Доїзд до земельної ділянки завжди був із АДРЕСА_1, іншої дороги неподалік земельної ділянки не було.

Згідно ДБН В.2.3-5-2001 «Вулиці та дороги населених пунктів» ширина проїзду в сільській місцевості має бути від 3 м до 3,50 м. Однак їй для проїзду відповідачами залишено дорогу шириною близько одного метра.

Вважає, що дії відповідачів ОСОБА_2 та Завадівської сільської ради щодо приватизації земельної ділянки, прийняття рішення про передачу у власність відповідачу ОСОБА_2 земельної ділянки та видача державного акту на право власності на землю є незаконними, порушують її право на користування землею загального користування с.Завадівка.

Просить суд:

1) визнати незаконним рішення Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області від 15 жовтня 2009 року № 812 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,18 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1;

2) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,18 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_2, скасувати держану реєстрацію земельної ділянки та її кадастровий номер.

В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала і надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснила, що ніяких правовстановлюючих документів на спірну дорогу та земельну діляку, якою вона користується після смерті батьків чоловіка, а потім і чоловіка вона не має.

В судовому засіданні відповідач позов не визнав і пояснив, що вважає, що сільською радою прийнято законне рішення, без порушення будь-яких норм та прав позивачки.

В судовому засіданні представник Завадівської сільської ради при вирішенні позову покладався на думку суду і пояснив, що ОСОБА_1 влітку 2016 року звернулася із заявою в сільраду про те, що відповідач ОСОБА_2 перегородив дорогу, якою вона користувалася для доїзду до свого поля. Будь-які правовстановлюючі документи на це поле та дорогу відсутні, сільська рада не приймала будь-яких рішень з приводу земельних ділянок, на які претендує позивачка: полем вона користується після смерті свекра, свекрухи та чоловіка, а про користування спірною дорогою сільській раді відомо лише зі слів жителів села, однак, на яких правових підставах позивачка користувалася цією дорогою, сільській раді невідомо.

Вислухавши сторони, дослідивши обставини справи, всі надані суду докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони не є суміжними землекористувачами.

Спірна земельна ділянка розташована в с. Завадівка Турківського району Львівської області (загальна площа 0,18 га).

15.10.2009 року Завадівською сільською радою Турківського району Львівської області прийнято рішення № 812, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_2, одночасно цю земельну ділянку ОСОБА_2 передано у власність.

06.07.2010 року начальником Управління Держкомзему у Турківському районі Львівської області відповідачу ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, який зареєстрований 16.08.2010 року.

На даний час ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,18 га в с. Завадівка Турківського району Львівської області, через яку, як стверджує позивачка, проходила дорога шириною приблизно 3 метри, якою вона віддавна користувалася.

Будь-які правовстановлюючі документи на цю спірну дорогу та на земельну ділянку (поле), якою позивачка користується в урочищі "Клива" в с. Завадівка для сільськогосподарських потреб, та доступ до якої, як стверджує позивачка, перекрив відповідач, відсутні.

Наведені вище обставини, встановлені судом, визнані сторонами і відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Копії попередження № 123 від 23.08.2016 року та акту від 06.09.2016 року, надані позивачкою суду для підтвердження своїх вимог, суд до уваги не приймає і відноситься до цих доказів критично, оскільки в судовому засіданні представник сільської ради пояснив, що сільською радою не приймалися будь-які рішення з приводу спірної дороги, на генеральному плані села вона не зазначена, на яких правових підставах складався акт від 06.09.2016 року, теж не зміг суду пояснити.

В силу ст. 19 Конституції України органи місцевої влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі закону, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно зі ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішень органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території села належить в тому числі розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок у власність, надання у користування.

Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів невідповідності законам України визнаються незаконними у судовому порядку.

Таким чином, цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері в тому числі земельних відносин. Тобто для задоволення даного позову суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення сільської ради порушуються права позивачки.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, вирішуючи даний спір, суд повинен встановити, в чому полягає порушення прав позивачки оскаржуваним актом.

Тобто, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивачки у справі.

Враховуючи наведені вище обставини справи, встановлені судом, та вимоги закону, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 у суду на даний час відсутні: вона не є ні власником, ні володільцем, ні законним користувачем спірної земельної ділянки, а тому її вимоги суд вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, і Завадівська сільська рада Львівської області, яка була власником спірної земельної ділянки, мала право розпоряджатися нею на свій розсуд. Рішення № 812 від 15.10.2009 року Завадівською сілською радою прийнято відповідно до Земельного кодексу України та в межах своїх повноважень.

Враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності та вимоги діючого законодавства, враховуючи те, що позивачка не має законних прав користуватися спірною дорогою, порушення її прав судом не встановлено, а тому підстави для визнання рішення сільської ради та визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,18 га, цільовим призначенням якої є для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_2, та скасування державної реєстрації земельної ділянки та її кадастрового номеру на даний час у суду відсутні.

На підставі наведеного вище та керуючись статтями 1, 4, 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, статтями 19, 144 Конституції України, статтями 12,123 ЗК України, статтею 317 ЦК України, статтями 25, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Турківський районний суд Львівської області протягом 10 днів із дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів із дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлений 23.03.2017 р.

Суддя -