АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Колдіна О.О.
№22-ц/796/4181/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №752/6859/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування, в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И Л А

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування.

У мотивування вимог посилався на те, що 21 листопада 2014 року між ПрАТ «СТ «Гарантія» та ОСОБА_3 укладено Договір №5-76-555-1001-14 добровільного страхування наземного транспорту. 25 листопада та 26 листопада 2014 року до Договору вносились зміни.

За умовами Договору з наступними змінами предметом страхування є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1.

30 травня 2015 року по вул. Васильківській у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Згідно рахунку-фактури №СЧ-0000356 від 02.06.2015 року, наданого ФОП ОСОБА_5, вартість ремонту автомобіля Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження у ДТП склала 34 569 грн.

03 червня 2015 року до ПрАТ «СТ «Гарантія» із заявою про страхову виплату звернувся ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності від 09.09.2014 року, виданої власником автомобіля Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_7

Відповідно до умов Договору 04 червня 2015 року на підставі страхового акту №227/15, довідки ВДАІ від 30.05.2015 року та рахунку-фактури №СЧ-0000356 від 02.06.2015 року ПрАТ «СТ «Гарантія» сплатило на рахунок ФОП ОСОБА_5 страхове відшкодування в розмірі 34 569 грн, що підтверджується платіжним дорученням №843 від 04.06.2015 року.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2,ОСОБА_2 вимог п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, тобто вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Оскільки ПрАТ «СТ «Гарантія» за Договором №5-76-555-1001-14 добровільного страхування наземного транспорту від 21.11.2014 року виплатило страхове відшкодування на ремонт автомобіля Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1, до ПрАТ «СТ «Гарантія» перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, у межах фактичних затрат (34 569 грн).

З урахуванням наведеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СТ «Гарантія» 34 569 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування, в порядку регресу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» шкоду, пов'язану з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу, в розмірі 34 569 гривень, судові витрати в розмірі 1378 гривень.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Зазначає, що правовідносини, які склались є не регресними вимогами, а є суброгацією, яка виникає на підставі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», що свідчить про невірно визначені позивачем правовідносини.

Вказує, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована ПрАТ «СК «Україна» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5624727 від 27.05.2015 року, тому ПрАТ «СТ «Гарантія» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства.

Однак, ПрАТ «СТ «Гарантія» не використав своїх можливостей щодо захисту порушених прав, а саме, не звернувся до ПрАТ «СК «Україна» за компенсацією понесених витрат на відшкодування збитків, натомість, помилково пред'явив позов до нього, ОСОБА_2, який не має підстав для відшкодування шкоди особисто, так як таке відшкодування має здійснити страховик автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 21 листопада 2014 року ПрАТ «СТ «Гарантія» та ОСОБА_3 уклали Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №5-76-555-1001-14, предметом якого є майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом Toyota Corolla та додатковим обладнанням, встановленим на ньому (вигодонабувач - ОСОБА_7.). (а.с. 4)

У подальшому між сторонами укладено Додаткову угоду №1 від 25.11.2014 року та Додаткову угоду №1 від 26.11.2014 року до Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №5-76-555-1001-14 від 21.11.2014 року. (а.с. 5-6)

30 травня 2015 року об 00 год 20 хв. у м. Києві по вул. Васильківській водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2, при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Голосіївський районний суд м. Києва постановою від 22 червня 2015 року визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнув його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. (а.с. 14-15)

Автомобіль Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1, унаслідок ДТП отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою Управління державтоінспекції ГУ МВС України в м. Києві від 30.05.2015 року. (а.с. 8)

03.06.2015 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_6 подав до ПрАТ «СТ «Гарантія» подав заяву про страхову виплату, в якій просив страхове відшкодування перерахувати на рахунок ФОП ОСОБА_5 (а.с. 9)

На виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №5-76-555-1001-14 від 21.11.2014 року ПрАТ «СТ «Гарантія» виплатило ОСОБА_7 шляхом перерахування на рахунок ФОП ОСОБА_5 34 569 грн страхового відшкодування, розмір якого розрахований на підставі рахунку-фактури №СЧ-0000356 від 02.06.2015 року, розрахунку страхового відшкодування та страхового акта №227/15 від 04.06.201513 року. (а.с. 7, 11-13)

Автомобіль Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 - це забезпечений транспортний засіб за Договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з полісом від 27 травня 2015 року, страховиком за цим полісом є ПрАТ «Страхова компанія «Україна», страхувальником - ОСОБА_2 (а.с 37)

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.

Так, у випадку суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна зі сторін набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

У порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику.

ОСОБА_7, скориставшись правом на отримання страхової виплати від ПрАТ «СТ «Гарантія» передала останній своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди страховику.

Отже, в даному випадку відбувся перехід прав страхувальника до страховика на підставі договору, що є суброгацією, для регулювання якої встановлено особливий правовий режим, передбачений ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Зазначеним вище спростовуються посилання апелянта щодо неправильного визначення позивачем правовідносин, оскільки ПрАТ «СТ «Гарантія» при пред'явленні позову посилалося на ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону №1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 грудня 2016 року в справі №6-2097цс16.

Оскільки вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП підтверджується матеріалами справи, а ПрАТ «СТ «Гарантія» сплатило суму страхового відшкодування, тому вимоги позивача до ОСОБА_2 є обґрунтованими.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з оскаржуваного рішення суду в резолютивній частині зазначено про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, а оскільки в даному випадку відбувся перехід прав страхувальника до страховика на підставі договору, що є суброгацією, колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини рішення суду посилання на відшкодування витрат «в порядку регресу», змінивши таким чином рішення суду.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що вирішуючи спір по суті, суд керувався ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», про що зазначив у мотивувальній частині рішення

В іншій частині рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2017року змінити.

Виключити з резолютивної частини рішення суду посилання на відшкодування витрат «в порядку регресу»

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва