Справа № 458/1274/16-ц
РІШЕННЯ

07 березня 2017 року Турківський районний суд Львівської області в складі судді Строни Т.Г., за участю секретаря Яворської Ю.В., розглянувши в м. Турці Львівської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Верхненська сільська рада Турківського району Львівської області, про зобов'язання відновити водопровід та не чинити перешкод у користуванні водопроводом,

встановив:

09.11.2016 року до суду із даним позовом звернувся ОСОБА_1.

Посилається на те, що проживає з сім'єю в с.Верхнє Турківського району Львівської області.

16 років користується водою, яка тече з криниці, розташованої на земельній ділянці, що належала ОСОБА_5. Водою з цієї криниці користуються також і декілька сімей сусідів, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

В цьому році між ним та ОСОБА_9, дружиною ОСОБА_8 виник конфлікт. Сестрою ОСОБА_9 є дружина ОСОБА_10, яка разом із чоловіком та сином перекопали та обрізали трубу водопроводу, що веде до його будинку.

Вирішити питання відновлення постачання води з сусідами не може через їх небажання. З цього приводу звертався до сільської ради, однак сім'я відповідача не виконує рішення сесії сільської ради. Тому він змушений звертатись до суду за захистом своїх прав.

Просить суд: зобов'язати відповідачів, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відновити водопровід, яким вода поступає до його житлового будинку та не чинити йому перешкод в користуванні водопроводом, прокладеним від джерела, що знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_11 до його житлового будинку.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав і надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат ОСОБА_12, підтримав правову позицію позивача.

В судовому засіданні відповідачі позов не визнали і пояснили, що ще їхні батьки побудували спірний водопровід, до якого підключився позивач. Поки їм вистачало води, вони дозволяли позивачу користуватися водопроводом, однак, коли води стало замало, вони, попередвиши позивача, відключили його від водопроводу на своїй земельній ділянці.

В судовому засіданні представник відповідачів, адвокат Канарєєв І.О., підтримав позицію відповідачів.

В судовому засіданні представник третьої особи, голова Верхненської сільради - ОСОБА_14, щодо заявленого позову пояснила, що сільській раді відомо, що на території села сторони самуправно побудували водопровід, дозволу на його спорудження сільська рада не надавала, цим самочинним водопроводом сторони користуються давно, однак відповідачі від'єднали позивача від даного водопроводу. Доступ до криниці позивач має, до криниці доступ не закритий, однк водопроводом користуватися він не може. Коли в сільську раду поступила заява від позивача, на місце виходила комісія і встановила факт перекриття відповідачами доступу позивача до водопроводу. Яке право позивача порушено, вона пояснити суду не може.

Вислухавши сторони, їх представниів, прдставницю третьої особи, свідків: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_8, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_6, дослідивши обставини справи, всі надані суду докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони не є суміжними землекористувачами; на території села Яворів Турківського району Львівської області, на земельних ділянках сторін, ОСОБА_18 та ОСОБА_17, існує самочинно споруджений у 80-х роках минулого століття об'єкт нерухомого майна - водопровід від криниці, яка розташована на земельній ділянці Верхненської сільської ради Турківського району Львівської області (в с. Яворів). Доступ до цієї криниці є вільним для всіх жителів села.

В 2000 році до цього самочинно спорудженого водопроводу також самочинно (без дозволу сільської ради та інших державних органів) приєднався позивач.

В 2016 році відповідачі, посилаючись на те, що внаслідок підключення до водопроводу позивача до них вода стала доходити із перебоями, попередивши позивача, відключили його від спірного водопроводу на земельній ділянці, якою користуються для обслуговування свого житлового будинку.

Наведені вище обставини, встановлені судом, визнані сторонами і відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Копію рішення Верхненської сільської ради № 77 від 27.09.2016 року, яким дії відповідачів визнано самуправними і відповідачів зобов'язано відновити постачання води до житлового будинку позивача, суд до уваги не приймає і відноситься до цього доказу критично, оскільки в судовому засіданні представниця сільської ради пояснила, що сільською радою не встановлено позбавлення доступу позивача до криниці, від якої поступає вода до спірного водопроводу, позивач може користуватися цією криницею поза водопроводом, також не змогла пояснити, за яким правом сторони користуються спірним водопроводом, та не враховано, що спірний водопровід споруджений самочинно.

В силу ст. 19 Конституції України органи місцевої влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі закону, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом захисту державою прав на це майно згідно зі ст. 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що не підлягають державному захисту права на об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Посилання позивача на те, що відповідачами порушені його права як землекористувача, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки сторони не є суміжними землекористувачами, і порушення будь-яких прав позивача, передбачених Земельним кодексом України, судом не встановлено.

Враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності та вимоги діючого законодавства, враховуючи те, що позивач не мав законних прав користуватися спірним водопроводом, порушення його прав судом не встановлено, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1.

Керуючись статтями 1,4,10,11,15,60,61,212-215 ЦПК України, ст. 19 Конституції України, ст. 376 ЦК України, ЗК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Турківський районний суд Львівської області протягом 10 днів із дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 11.03.2017 року.

Суддя -