Справа № 544/174/17
пров. №2/544/181/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 березня 2017 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 (фізичних осіб),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборна, 41 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду у лютому 2017 року з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31 травня 2016 року відповідач ОСОБА_2 позичив у нього 24000 грн, на підтвердження чого надав розписку. Відповідно до договору позики (розписки) відповідач зобовязувався повернути борг у строк до 01 листопада 2016 року. У визначений строк відповідач коштів не повернув. У звязку з порушенням виконання зобовязань позивач нарахував відповідачу штрафні санкції у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 211, 05 грн та суму боргу з урахуванням індексу інфляції у сумі 24 912 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь загальну суму боргу за договором позики у розмірі 25 123,05 грн та у повернення сплаченого судового збору 640 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, вказав, що дійсно брав у позивача 24 000 грн у борг, але повністю розрахувався з ним, про що були складені окремі розписки. Розписку, за якою відповідач отримав у позивача кошти у борг, останній після сплати заборгованості йому не повернув, пояснивши йому, що ця розписка знищена.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини:

31 травня 2016 року року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 у борг грошові кошти в розмірі 24 000 грн та на підтвердження отримання вказаної суми коштів надав позивачу розписку. Згідно розписки, що знаходиться у матеріалах справи (а.с. 6), ОСОБА_2 зобов'язувався повернути борг ОСОБА_1 у строк до 01 листопада 2016року.

Відповідно до ст. ст. 1046 - 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова розписка про отримання грошових коштів, складена власноручно відповідачем ОСОБА_2, відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України є письмовою формою договору позики, яка підтверджує факт укладення такого договору і передачі грошових коштів відповідачу.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як зазначено в ст. 10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про неповернення йому відповідачем наданих у борг грошових коштів вказав на наявність у нього оригіналу розписки про їх отримання від боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно з ч.3 цієї статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримання виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідач на підтвердження факту повернення позивачу боргу у повному обсязі надав суду складені на окремих аркушах розписки (а.с.15-17). Позивач заперечив належність та допустимість указаних доказів, пояснивши, що указані розписки були складені відповідачем при поверненні йому іншої суми коштів, які позивач отримав від продажу своєї квартири і які були передані відповідачу на зберігання з метою ведення спільного бізнесу.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність наданих відповідачем розписок про повернення позивачу боргу, суд зазначає про відсутність у них посилань на те, якого саме зобов'язання і яких сторін у зобов'язанні стосуються ці розписки. Крім того, у розписках зазначені суми повернення в доларах та в гривнях, тоді як договір позики між сторонами було укладено в грошовій одиниці гривні. Враховуючи викладене, на думку суду, надані відповідачем розписки про повернення позивачу коштів не є доказом повернення ОСОБА_1 коштів за розпискою від 31.05.2016. Наявність боргового документа у позивача не підтверджує виконання відповідачем свого обов'язку повернути борг. При цьому суд критично оцінює пояснення відповідача про те, що позивач його ввів в оману, повідомивши, що розписку знищено. У такому випадку відповідач не був позбавлений права затримати виконання зобов'язання або вимагати у позивача надати нову розписку про повернення коштів у повному обсязі із зазначенням про неможливість повернення боргової розписки від 31.05.2016.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок інфляційних втрат за період прострочення з листопада 2016 по лютий 2017 року проведений позивачем відповідно до індексів споживчих цін, затверджених Держкомстатом України за вказаний період та складає 912 грн (а.с.4).

За прострочення виконання відповідачем зобовязання за договором позики в розмірі трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України, заборгованість за період з 01.11.2016 по 14.02.2017 року розрахована за формулою (24 000х 3%: 366 х 106 днів) та складає 208,52 грн

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 24912 грн основного боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 208,52 грн - три проценти річних за прострочення виконання зобовязання, є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн.

На підставі викладеного та ст.ст.526, 625, 1046-1050 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОПП НОМЕР_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 24 912 (двадцять чотири тисячі девятсот дванацять) грн. та 208 (двісті вісім ) грн 52 коп в рахунок трьох процентів річних; а всього стягнути 25 120 (двадцять пять тисяч сто двадцять) грн 52 коп, а також стягнути 640 (шістсот сорок) грн. у повернення витрат по сплаті судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд протягом 10 днів із дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Головуючий