У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :
24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в Дубенський міськрайонний суд з позовом до ПрАТ "Райз-Максимко", в якому просив: - визнати незаконним та скасувати наказ № 253-к від 15 вересня 2016 року «Про припинення трудового договору (контракту)» про його звільнення з роботи за п. 3 ст. 36 КЗпП України; - поновити його на посаді юриста юридичного відділу правового забезпечення юридичних осіб (Захід) ПрАТ "Райз-Максимко" з 15 вересня 2016 року; - стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу на момент поновлення на роботі; - стягнути з відповідача 100000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ "Райз-Максимко" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовлено.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1392/2017 Головуючий у 1 інстанції : Ходак С.К.

Доповідач : Григоренко М.П.

У поданій на рішення суду апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що наказом ПрАТ "Райз-Максимко" за № 197-к від 02 жовтня 2014 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 02 жовтня 2014 року на посаду юриста Юридичного відділу правового забезпечення юридичних осіб (Захід), що підтверджується трудовою книжкою.

Наказом за №253-к від 15 вересня 2016 року його звільнено із займаної посади за п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку із призовом або вступ працівника на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу. З цим наказом ознайомлений тільки 22 вересня 2016 року із листа позивача та отримання поштою трудової книжки.

Своє звільнення вважає незаконним. За весь час роботи належно та в повному обсязі виконував свої службові обов`язки, у зв`язку з чим не мав жодного зауваження, а тим більше дисциплінарних стягнень.

Однак, всупереч вимог Закону, під час виконання ним конституційного обов`язку по захисту Вітчизни відповідач умисне та свідомо звільнив його безпідставно з роботи, чим порушив його конституційні права на працю.

Відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, укладений між ним ( ОСОБА_1 ) та Міністерством оборони України в особі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 підполковника Присакаря Я.В. від 08 вересня 2016 року, який діє з вказаного часу, укладено контракт на проходження військової служби строком - до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.

Згідно до наказу за №271 від 08 вересня 2016 року командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , він визнаний таким, що прибув зі зазначеної дати для подальшого проходження військової служби старшим сержантом, прийнятим наказом за №76 РС на посаду головного сержанта дорожнього взводу 1 дорожньої комендантської роти військової частини ппВ0577 ВОС-907975А, прийняв справи та посаду, приступив до виконання службових обов`язків, направлений у відрядження в зону АТО для подальшого проходження військової служби.

Відповідно до ч. З ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Згідно відповіді відділу правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України від 12 травня 2016 року № 716/352 на лист Державної служби України з питань праці «щодо надання роз`яснень стосовно наявності в Україні ситуації, що загрожує національної безпеці та прав працівників, які прийняті на військову службу за контрактом у 2015 -2016 роках, на збереження місця роботи (посади) та середнього заробітку» вбачається, що з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з 17 березня 2014 року і по теперішній час, незважаючи на те, що у 2016 році рішення про проведення мобілізації не оголошувалося, воєнний стан не вводився, Збройні Сили України функціонують в умовах особливого періоду.

Незаконним звільненням з роботи ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яка полягає в постійних моральних переживаннях, що потягло за собою позбавлення спокою, порушило нормальний уклад життя, позбавлено будь-яких засобів для існування, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінив в розмірі 100000 грн.

Крім того, судом не було взято до уваги, того що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника, а ОСОБА_1 отримав копію наказу про незаконне звільнення та трудову книжку тільки 22 вересня 2016 року поштовим направленням, хоча ніякої письмової згоди на пересилання трудової книжки не надавав.

Також вказує, що довідка відповідача про розмір заробітної плати не відповідає дійсності, оскільки згідно довідки Пенсійного фонду від 22.02.2017 року № 963/07 сума заробітку позивача за липень та серпень 2016 року складала відповідно 8294,11 грн. та 8807,28 грн., з чого й необхідно виходити при розрахунку заробітку за вимушений прогул.

Суд дійшов помилкового висновку, що в чинному законодавстві України відсутня пряма норма, яка пов`язує закінчення особливого періоду виключно із демобілізацією, а тому станом на 08.09.2016 року закінчився особливий період, у зв`язку з чим у відповідача були наявні підстави для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Вважає, що позивач повинен бути поновлений на посаді в судовому порядку, оскільки відповідач добровільно не бажає поновити його конституційні права.

Станом на 03 серпня 2017 року із 25 липня 2017 року ОСОБА_1 перебуває в зоні АТО по виконанню конституційного обов`язку по захисту суверенітету Української Держави.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, покласти на відповідача судові витрати по справі.

В ході апеляційного розгляду справи представник позивача ОСОБА_2 та сам позивач, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Представник відповідача - ОСОБА_3 просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що останнього було звільнено із роботи відповідачем, відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України, за наявності для цього законних підстав і з дотриманням встановленого порядку.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Позивач не конкретизував належним чином у своїй апеляційні скарзі, які саме порушення були допущені судом першої інстанції, що призвело, на його думку, до ухваленням судом незаконного рішення у даній цивільній справі.

Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частини третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції на час укладення ОСОБА_1 контракту), за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з нормою ч. 2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.

Відповідно до п. 2 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20 травня 2014 року № 1275-VII поширено дію ч. 2 і 3 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ч. 3 ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та ч. 3 ст. 119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію".

Указом Президента України від 14 січня 2015 року "Про часткову мобілізацію", який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 15 січня 2015 року, ВВР, 2015, № 6, метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено: "Оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом".

З вищевказаного Указу вбачається, що ним встановлюється період проведення мобілізації.

В Постанові Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації за 2014-2015 роки підприємствам, установам, організаціям, фермерським господарствам, сільськогосподарським виробничим кооперативам незалежно від підпорядкування і форми власності та фізичним особам - підприємцям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом» прямо конкретизовано про те, що дія цієї Постанови поширюється лише на тих осіб, які були призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, в тому числі на працівників, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період і які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом і працювали на час призову у фермерських господарствах, сільськогосподарських виробничих кооперативах незалежно від підпорядкування і форми власності та у фізичних осіб - підприємців.

По справі встановлено і це підвтердив в ході апеляційного розгляду справи сам ОСОБА_1 , що контракт про проходження війскьової служби на посадах осіб сержантського та старшинського складу 08 вересня 2016 року останній уклав із Міністерством оборони України, в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , із власної ініциативи, вже після того, як він був звільнений із військової служби, на яку попередньо був призваний у зв`язку із мобілізацією, та видання відповідачем відповідного наказу про допущення позивача до роботи на посаді юрисконсульта ПрАТ "Райз-Максимко".

В даному випадку ПрАТ "Райз-Максимко" не буде мати відповідних підстав для отримання компенсацій відповідно до положень вищевказаної Постанови Кабінету Міністрів України, так як позивач не підпідає під жодну категорію осіб, які вказані у цій Постанові, оскільки у 2016 році Укази Президента України про проведення мобілізації не приймались.

Зазначення у тексті укладеного із позивачем контратку відомостей про те, що цей контракт укладається до закінчення особливого періоду, або до оголошення рішення про демобілізацію, на розсуд колегії суддів, ще не може бути само по собі підставою для задоволення позову, оскільки положення цього контракту мали б ще узгоджуватись із наявністю відповідних чинних нормативних актів з даного приводу, але які на час укладення цього контратку фактично були відсутні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 липня 2017 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України, ч. 3 ст. 119 КЗпП України, ч. 2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації", Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 15 січня 2015 року, керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів, -

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук