Провадження №22-ц/784/2308/17
Головуючий першої інстанції Демінська О.І.
Категорія 48 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Шагаєм О.А.,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2017 року, ухвалене за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

13 липня 2017 року ОСОБА_3 звернулась із вказаним позовом, який обґрунтовувала наступним.

З 18 серпня 2006 року по 27 червня 2017 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем.

Під час шлюбу 10 жовтня 2008 року в них народився син ОСОБА_5, який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_3 вказувала, що під час шлюбу подружжям було придбано 19 лютого 2013 року садовий будинок площею 30 кв.м вартістю 60 750 грн. по вул.Сьомій Дачній, 139 у садівничому товаристві «Сонячне», розташованому в межах Костянтинівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області; 02 грудня 2014 року земельну ділянку площею 0,04 га для ведення садівництва за цією ж адресою та 06 липня 2011 року автомобіль «Шевроле Авео» номер кузова НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_2 вартістю 103 960 грн., який був проданий 15 вересня 2015 року ОСОБА_6 за 151 455 грн.

Позивач вказувала, що отримані кошти від реалізації автомобіля були використані відповідачем без врахування інтересів сімї шляхом надання їх у борг ОСОБА_7, який в подальшому зазначену суму повернув відповідачу, про що останній її не повідомив, залишивши гроші собі.

Позивач вказувала, що садовий будинок було придбано в інтересах дитини з метою її оздоровлення. З моменту придбання майна вона та відповідач спільно добудували гараж, веранду та туалет.

Відповідач відмовляється у добровільному порядку поділити спільне сумісне майно, а тому позивач просила з урахуванням інтересів дитини, на утримання якої відповідач не надає у достатньому розмірі утримання, здійснити примусовий поділ майна, визнавши за нею право власності на 2/3 частини садового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки по вул.Дачна Сьома,139 у садівничому товаристві «Сонячне», розташованому в межах території Костянтинівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Крім того, позивач просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь ? частину коштів від продажу автомобілю «Шевроле Авео».

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_4 вказував, що він є необґрунтованим, оскільки садовий будинок є самочинно побудованим і право власності на нього не оформлене, земельна ділянка, яку ОСОБА_3 вважає спільним майном подружжя, набута ним у власність в порядку безоплатної приватизації, а тому відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України є його особистою приватною власністю.

Що ж стосується коштів, отриманих від продажу спірного автомобіля, то вони були витрачені в інтересах сімї.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що він є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст.60, 61, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених земельним кодексом України.

Згідно з п.п.19, 23, 24, 30 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу (ст.68 СК України).

Виходячи із змісту частин 1, 2 статті 331 ЦК України, частини 1 статті 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва обєкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Отже, до прийняття обєкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (абзац 1 частини 3 статті 331 ЦК України).

Згідно з ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними доказами відповідно до ст.58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.59 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 18 серпня 2006 року по 27 червня 2017 року (а.с.7-10).

Під час шлюбу 10 жовтня 2008 року народився їх син ОСОБА_8, який на даний час проживає з позивачем (а.с.10).

06 липня 2011 року ОСОБА_3 було придбано автомобіль Chevrolet Aveo номер кузова НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_2 вартістю 103 960 грн. (а.с.18-20).

Згідно з розпискою від 15 вересня 2015 року та пояснень свідка ОСОБА_9 вона з чоловіком передали відповідачу 6 900 доларів США за придбання автомобіля. Через місяць договір купівлі-продажу за участі ОСОБА_3 було оформлено належним чином. Власником автомобіля стала свідок. Позивач заперечень щодо продажу автомобіля не мала (а.с.21).

19 лютого 2013 року на підставі договору купівлі-продажу у простій письмовій формі відповідачем було придбано садовий будинок №139 у садовому товаристві «Сонячне» за 60 750 грн. (а.с.13-14).

05 листопада 2014 року наказом Головного управління Держземагентства у Миколаївській області затверджено проект землеустрою щодо відведення відповідачу земельної ділянки у власність для ведення індивідуального господарства в СТ «Сонячне», вул.7-Дачна, 139 (код КВЦПЗ 01.05) із земель державної власності та надано у власність земельну ділянку площею 0,0400 га садів з кадастровим номером :05:000:0060 для ведення індивідуального господарства в межах території Костянтинівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області (а.с.15).

02 грудня 2014 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на вищезазначену земельну ділянку та внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.16-17).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Суд вірно визначив, що оскільки спірна земельна ділянка набута відповідачем в процесі приватизації, то вона є його особистою приватною власністю, а тому поділу між подружжям не підлягає.

Садовий будинок не оформлений на даний час належним чином, а тому поділеним з визнанням за сторонами права власності на ідеальні частки бути не може.

Посилання позивача на правові позиції Верховного Суду України щодо визнання права власності на житлові будинки, які є обєктами незавершеного будівництва, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в них йшла мова про обєкти, які будувалися на підставі дозволів, без порушення будівельних норм.

Зазначеного при розгляді даної справи не встановлено, оскільки жодних правовстановлюючих документів на будинок немає.

Що ж стосується стягнення з відповідача ? частини коштів від продажу автомобіля, то суд також правильної був думки, що оскільки продаж автомобіля відбувся в період шлюбу, позивач не заперечувала цього, не довела належними доказами факту використання грошей не в інтересах сімї, то така вимога задоволенню не підлягає.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: