Справа № 445/1199/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2017 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кіпчарського О.М.

секретаря судового засідання Притули І.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 міської ради Львівської області, Публічного акціонерного товариства "Львівобленерго", ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішення, визнання недійсним ордеру, зобов'язання видати ордер на житлове приміщення, визнання недійсним рішення про державну реєстрацію права власності та інше, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Львівобленерго», ОСОБА_7 міської ради Львівської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про про скасування рішення, визнання недійсним ордеру, зобов'язання видати ордер на житлове приміщення, визнання недійсним рішення про державну реєстрацію права власності та інше. В обґрунтування заявлених позовних вимог, з врахуванням поданих уточнень, зазначає, що в період з 1981 року до 1993 року працював в ОСОБА_7 РЕМ на посаді маляра, перебував на квартирному обліку для отримання житла. В 1990 році, на сімю у складі із трьох осіб, за спільним рішенням адміністрації і профкому підприємства, йому було виділено квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира не відповідала необхідним санітарним вимогам, а її площа була меншою за норми забезпечення житлом. З огляду на зазначене, судовим рішенням, спільне рішення адміністрації та профкому, а також ордер на вселення, були визнані недійсними. Цим же рішенням зобовязано ОСОБА_7 РЕМ виділити ОСОБА_4 та членам її сім'ї інше житлове приміщення. За усною домовленістю з керівництвом ОСОБА_7, він повинен був залишитись проживати у спірній квартирі. Оскаржуваним рішенням адміністрації та профкому ОСОБА_7 РЕМ спірну квартиру виділено його колишній дружині ОСОБА_4, а він житлом забезпеченим так і не був. В подальшому йому було виділено кімнату в гуртожитку, однак згодом він був з неї виселений. Спірну квартиру його колишня дружина та син приватизували, зареєстрували на неї своє право власності. Вважає, що квартира АДРЕСА_1 виділена відповідачам неправомірно, так як ОСОБА_4 ніколи в ОСОБА_7 не працювала, права на отримання квартири не має, натомість спірна квартира повинна бути виділена йому. З врахуванням наведеного, просить скасувати спільне рішення адміністрації та профкому ОСОБА_7 РЕМ від 18.10.1991 року; рішення виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради від 27.12.1991 року № 546 про затвердження спільного рішення адміністрації та профкому; визнати недійсним ордер на спірну квартиру, виданий на імя ОСОБА_4 на сімю із трьох чоловік; зобовязати Золочівську міську раду Львівської області видати йому ордер на квартиру АДРЕСА_1; зобовязати орган, що здійснює управління житловим фондом, надати ОСОБА_4 та членам її сім'ї інше житлове приміщення; скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради Львівської області №506 від 28.07.2017 року в частині надання дозволу на приватизацію спірної квартири ОСОБА_4; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні доводам позовної заяви та заяв про уточнення вимог, просять позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник ПАТ «Львівобленерго» проти позовних вимог заперечив та пояснив, що до 1993 року позивач працював у ОСОБА_7, перебував на квартирному обліку разом із своєю сімєю. Йому та на його сімю у складі чотирьох чоловік було виділено квартиру АДРЕСА_1. Однак, з виділенням цієї квартири позивач не погодився та подав позов до суду, яким просив визнати рішення та ордер про надання квартири недійсними, оскільки бажав отримати квартиру більшої площі. Рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено, рішення та ордер про виділення йому спірної квартири були скасовані, зобовязано ОСОБА_7 РЕМ надати членам сімї ОСОБА_1 інше житло. Щодо позивача, рішення суду не передбачало виділення йому іншого житла, фактично такий продовжував перебувати на квартирному обліку. Інших квартир ОСОБА_7 РЕМ у своєму розпорядженні не мав, а тому ОСОБА_1 було виділено для проживання кімнату в гуртожитку. З приводу вказаної кімнати між ОСОБА_7 РЕМ та ОСОБА_1 також тривали спори. Оскільки позивач не погодився на виділення йому спірної квартири, на виконання судового рішення, спірна квартира була виділена членам його сім'ї, тобто відповідачу ОСОБА_4 та двом дітям.

Представник ОСОБА_7 міської ради Львівської області проти вимог позову заперечив, вказав, що дії міської ради повністю відповідають вимогам законодавства та не порушують прав позивача.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник, а також відповідач ОСОБА_5, проти задоволення позову заперечили, вважають вимоги позивача безпідставними. Вказали, що раніше ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, на сімю їм була виділена спірна квартира. Позивач бажав квартиру більшої площі, а тому сам звернувся до суду з позовом про скасування рішення про виділення йому квартири. Його вимоги були задоволені, рішення про надання квартири скасовано, зобовязано ОСОБА_7 РЕМ надати ОСОБА_4 та її дітям інше житло. На виконання рішення суду, їй було виділено спірну квартиру, де вона і досі проживає. Звертає увагу суду, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому просить застосувати наслідки пропущення строку позовної давності на звернення до суду.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 працював у ОСОБА_7 РЕМ з 22.04.1981 року на посаді маляра та перебував на черзі для отримання житла під номером 7. (а.с.4)

Згідно протоколу №17 від 12.06.1990 року засідання цехового комітету ОСОБА_7 РЕМ, ОСОБА_1 виділено квартиру АДРЕСА_1 на сімю у складі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, без зняття його з квартирного обліку. (а.с.5)

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради Львівської області №355 від 24.08.1990 року, видано ордер на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на сімю із чотирьох чоловік, без зняття його із квартирного обліку. (а.с.6-7)

Згідно рішення Бродівського районного народного суду Львівської області від 15.10.1991 року, позов ОСОБА_1 задоволено, визнано недійсним ордер №576, виданий позивачу на сімю із чотирьох чоловік на квартиру АДРЕСА_1. Зобовязано ОСОБА_7 РЕМ надати ОСОБА_4 та членам її сімї, які були включені в ордер інше житлове приміщення, яке б відповідало встановленим технічним та санітарним вимогам. (а.с.8-10)

Вказане судове рішення набрало законної сили, чого сторони не оспорюють.

Як вбачається із мотивувальної частини рішення, ОСОБА_1 не погоджувався на виділення йому спірної квартири, згоди на її отримання він не надавав, від її виділення відмовився. Натомість, ОСОБА_4 не заперечувала щодо виділення спірної квартири їй та її дітям.

Рішенням цехового комітету №8 від 18.10.1991 року вирішено виділити спірну квартиру ОСОБА_4 та її дітям: ОСОБА_5, ОСОБА_8

Вказане рішення цехового комітету затверджено рішенням виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради Львівської облсті №546 від 27.12.1991 року. Цим же рішенням видано ордер на спірну квартиру ОСОБА_4 на сімю у складі трьох осіб. (а.с.11)

Згідно ордеру № 1 від 10.01.1992 року, такий виданий ОСОБА_4 на сімю у складі трьох осіб, на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради Львівської області №546 від 27.12.1991 року, та надає їй право на вселення у квартиру АДРЕСА_1 (а.с.70)

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано 25.09.1990 року, що підтверджується копіює свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-СГ № 427318. (а.с.92)

Питання виділення ОСОБА_4 спірної квартири вже було предметом неодноразового розгляду в судах.

Так, зокрема, рішенням ОСОБА_7 районного народного суду Львівської області від 04.03.1992 року було задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, вирішено виселити ОСОБА_1 із спірної квартири без надання іншого житла, оскільки останній вселився туди незаконно. (а.с.57).

З мотивувальної частини вказаного рішення, вбачається, що питання виділення квартири ОСОБА_4 досліджувалось судом та встановлено, що квартира виділена ОСОБА_4 на сімю із трьох осіб законно.

Ухвалою Львівського обласного суду від 07.05.1992 року, рішення суду першої інстанції залишено без змін, виключено з мотивувальної частини рішення вказівку на виселення із спірної квартири ОСОБА_1 без надання іншого житла, зобовязано ОСОБА_7 РЕМ надати йому кімнату в гуртожитку.

При цьому, в мотивувальній частині ухвали теж вказано на правомірність виділення ОСОБА_4 на сімю із трьох осіб спірної квартири.

Оскаржуваним рішенням виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради Львівської області №506 від 28.07.2017 року, спірну квартиру передано у власність ОСОБА_4 на сімю, що складається з двох осіб. (а.с.68).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приватизували спірну квартиру та зареєстрували право власності на неї, що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.69).

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

За приписами ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Спірну квартиру було виділено ОСОБА_1 на сімю у складі чотирьох осіб, без зняття його з квартирного обліку, однак, як було встановлено, своєї згоди на виділення квартири він не надавав.

Від виділеної квартири позивач відмовився, більше того, сам же оскаржив рішення про надання йому квартири та ордеру на вселення у неї.

Після визнання рішення про виділення квартири та ордеру недійсними, позивач не звертався до ОСОБА_7 РЕМ про виділення йому спірної квартири.

Твердження позивача про те, що у нього була усна домовленість з керівництвом ОСОБА_7 РЕМ щодо виділення спірної квартири лише йому, а не його сімї, після скасування ордеру, та виділення ОСОБА_4 іншого, а не спірного житла, є голослівними та нічим не підтверджені. Тим більше, будь-які усні домовленості не мають жодного значення, оскільки питання виділення житла врегульовано нормами житлового кодексу, який передбачає відповідну процедуру надання такого.

Враховуючи, що позивач відмовився від спірної квартири та на виконання судового рішення від 15.10.1991 року, ОСОБА_7 РЕМ правомірно прийнято рішення про виділення спірної квартири ОСОБА_4 та членам її сімї.

Відтак, при наданні спірної квартири ОСОБА_4 житлові права ОСОБА_1 порушеними не були, а тому заявлений позов є безпідставним та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3, 10, 11, 57, 60, 179, 209, 212-215 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 міської ради Львівської області, Публічного акціонерного товариства "Львівобленерго", ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішення, визнання недійсним ордеру, зобов'язання видати ордер на житлове приміщення, визнання недійсним рішення про державну реєстрацію права власності та ін. відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Золочівський районний суд Львівської області, шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_9