Провадження № 2/750/472/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Литвиненко І.В.,

за участю секретаря Юрченко І. В.,

з участю сторін, представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди в сумі 25000 грн. ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди в сумі 12500 грн. Моральну шкоду позивачі обґрунтовували тим, що вони не можуть потрапити у власне житло і проживати в ньому, відповідач не впускає в квартиру та не надає ключів, у звязку із цим погіршився стан здоровя позивача ОСОБА_3

В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовну заяву в повному обсязі та просили її задовольнити.

Відповідач та її представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачами не доведено факту наявності перешкод в користуванні майном та завдання відповідачем моральної шкоди позивачам, також представник відповідача повідомив, що в червні 2016 року батько відповідача та вітчим позивача ОСОБА_3 попросив позивачів звільнити квартиру, в якій вони проживали фактично, що і призвело до виникнення конфліктної ситуації.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників допитавши свідків ОСОБА_6 С С., ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.09.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, позовні вимоги задоволені, усунуто перешкоди ОСОБА_3, ОСОБА_4 у користуванні власністю шляхом вселення їх до квартири АДРЕСА_1.

Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належить на праві приватної власності по 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право власності від 23.12.2010, виданого Деснянською районною у м. Чернігові радою. Також в Цьому рішенні зазначено, що за клопотанням представника позивачів, сторонам надавався час для мирного врегулювання спору, проте, не зважаючи на завчасне попередження ОСОБА_5 про час вселення, спроба позивачів вселитися до спірної квартири була безрезультатною з вини відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ця обставина.

Оскільки судом встановлено, що під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення в суді, не відбулося вселення позивачів з вини відповідача, цей факт не підлягає доказуванню.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 пояснили суду, що вони були свідками, як позивачі намагались вселитись до квартири в вересні 2016 року, коли позивачі прибули до квартири, то їх впустили з пакетами, однак свідків до квартири не впустили. Також свідок ОСОБА_6 повідомив, що знає зі слів позивачів, що вони перед новим роком телефонували відповідачу з приводу отримання дублікату ключів від квартири, але так його і не отримали.

Доказів на підтвердження того факту, що позивачі намагалися вселитись в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 після вересня 2016 року, але не змогли це зробити з вини відповідача суду не надано.

Суду надані консультативні висновки Медичного центру «Тесла», про те, що 26.09.2016 року, 15.11.2016 роу та 26.12.2016 року ОСОБА_3 зверталась до лікаря невролога ОСОБА_9, який діагностував дефіцит ваги тіла та реактивний депресивний розлад, у звязку із чим їй призначалось лікування (а.с. 6-8). Однак доказів того, що ці хвороби виникли внаслідок дій відповідача суду не надано, як зазначила сама позивач, у неї в житті мало місце розлучення, також вона визнала той факт, що фактично проживала в квартирі свого вітчима та батька відповідача і за його проханням змушена була виїхати.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Крім того, відповідно до розяснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої відповідачем позивачам, суд враховує, що позивачами доведений лише один факт неможливості вселення позивачів з вини відповідача під час розгляду справи ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення в суді, отже суд враховує, що протиправна поведінка відповідача не мала триваючого характеру, позивачами не подавалися заяви щодо примусового виконання судового рішення про вселення, намагань вселитись в квартиру після винесення судового рішення про вселення зі сторони позивачів не було, крім того, суд враховує, що за показаннями свідків зі сторони позивачів, самі позивачі із пакетами потрапили до квартири для вселення, перешкоди з боку мами позивача ОСОБА_3 та подруги відповідача створювались для самих свідків. Виходячи з засад розумності, справедливості та виваженості суд приходить до висновку, що, достатньою сатисфакцією для позивачів з боку відповідача, буде відшкодування моральної шкоди у розмірі по 500 грн з кожного.

Керуючись ч. 1 , п. 2 ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 500 (п'ятсот) грн моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 500 (п'ятсот) грн моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 11 грн 02 коп судових витрат.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 22 грн 04 коп судових витрат.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя