Справа № 167/1669/14-ц
Провадження № 2/161/5/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року

місто ОСОБА_1

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

з участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договорами позики, зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про позбавлення кредиторів спадкодавця права вимоги до спадкоємців,

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_5 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення солідарно заборгованості за договорами позики.

Вимоги позову мотивують тим, що у 2005-2006 роках позивачами була надана позика ОСОБА_8 в сумі 35000 доларів США, з них: 20000 доларів США позичив ОСОБА_2, а 15000 доларів США - ОСОБА_5 У 2012-2013рр. ОСОБА_8 повернув ОСОБА_5 7000 доларів США. Решту позики ОСОБА_8 за час свого життя позивачам не повернув. 11.12.2013 р. ОСОБА_8 помер і залишок неповернутої позики становив 20000 доларів США ОСОБА_2 та 8000 доларів США ОСОБА_5 Покликаючись на ст.ст. 1216, 1218, 1282 ЦК України, позивачі зазначають, що дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8, до складу якої входять і зобовязання ОСОБА_8 перед позивачами по поверненню позики в межах спадкового майна. Відповідач ОСОБА_6 на вимогу позивачів повернула ОСОБА_2 2000 доларів США в рахунок погашення боргу за позикою, отриманою ОСОБА_8 Решту неповернутої ОСОБА_8 за час життя позики в сумі 18000 доларів США ОСОБА_2 та 8000 доларів США ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_6М відмовилась повертати. На підтвердження обставин передачі позивачами грошей та їх отримання ОСОБА_8, часткового виконання ним зобовязання по поверненню коштів, позивачі посилаються на розписки з підписами ОСОБА_8 від 05.09.2005 р., від 05.10.2005, від 12.10.2005 р., від 15.05.2006 р., від 10.10.2012 р., від 12.04.2013 р., від 23.07.2013 р. Покликаються також на аудіозаписи розмов з ОСОБА_6 та на розписку ОСОБА_6 від 10.11.2014 р., як на докази заявлення вимоги до спадкоємця і визнання ОСОБА_6 боргу її померлого чоловіка перед позивачами та часткового виконання нею обовязку по поверненню позики.

В подальшому позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_5 надали суду заяву про відмову від позову до ОСОБА_7 та заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 22.09.2016 р. прийнято відмову від позову ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_7, провадження у справі в цій частині закрито.

З врахуванням збільшених та уточнених позовних вимог, позивачі просили суд стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 483319,08 грн. заборгованості за договором позики, що станом на 22.03.2017 р. за курсом Національного Банку України відповідає 18000,00 доларів США, в межах спадкового майна, після смерті ОСОБА_8, який помер 11.12.2013 р. та на користь ОСОБА_5 214808,50 грн. заборгованості за договором позики, що станом на 22.03.2017 р. за курсом Національного Банку України відповідає 8000,00 доларів США, в межах спадкового майна, після смерті ОСОБА_8, який помер 11.12.2013 р. та судові витрати у справі.

Представники відповідача ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечили та пояснили, що ОСОБА_6 не було відомо про позику позивачами її чоловіку коштів в сумі 35000 доларів США, що розписки, які надані позивачами не містять обовязку ОСОБА_8 повертати кошти. Стверджують, що якщо кошти й передавались, то виключно як інвестиція у бізнес. Заперечують справжність підписів ОСОБА_8 на розписках. Зазначили, що перед смертю чоловік відповідача ОСОБА_8 обмовився, що заборгував ОСОБА_2 3000 доларів США, з яких відповідач, як спадкоємиця 10.11.2014 р. передала ОСОБА_2 2000 доларів США, а решту виплатить пізніше. Представники відповідача заперечують достовірність аудіозаписів розмов ОСОБА_6 з ОСОБА_2, заперечують, що ОСОБА_2 предявляв ОСОБА_6 в березні 2014 вимогу про повернення боргу, як спадкоємиці, а також стверджують , що спадкової маси для задоволення вимог позивачів недостатньо, оскільки ОСОБА_6 сплатила інші борги померлого ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про позбавлення кредитора спадкодавця права вимоги до спадкоємця. Просить суд визнати ОСОБА_2А та ОСОБА_5 такими, що втратили право вимоги до ОСОБА_6 як спадкоємця ОСОБА_8 Вимоги зустрічного позову мотивувала тим, що позивачами пропущено встановлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України строк предявлення вимоги до неї, як до спадкоємця, а також, що у спадщину вона отримала майна на загальну суму 511944,00 грн., за рахунок якого погасила борги свого померлого чоловіка і розподілила все майно, яке складало спадкову масу, серед кредиторів ОСОБА_8

Позивачі за первісним позовом заперечили проти зустрічного позову з тих підстав, що 26.03.2014 р. позивач ОСОБА_2, діючи від свого імені та від імені ОСОБА_5, звертався, в усному порядку, до ОСОБА_6, з вимогою про повернення заборгованості за договорами позики, отриманої ОСОБА_8 за час його життя. ОСОБА_6 такі вимоги визнала і обіцяла повертати борг з липня 2014 р. В подальшому, 04.07.2014 р., оскільки ОСОБА_6 не виконала такого зобовязання, ОСОБА_2 від свого імені та, як представник сина, від імені ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_6 з письмовими вимогами про повернення спадкоємцями ОСОБА_8 боргу останнього. 10.11.2014 р. ОСОБА_6 повернула ОСОБА_2 2000,00 доларів США в рахунок погашення боргу за позикою ОСОБА_8 Стверджують, що ОСОБА_6М не надала належних доказів задоволення вимог інших кредиторів ОСОБА_8 в межах спадкового майна.

В судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали, проти задоволення зустрічного позову заперечили, просили первісний позов задовольнити та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Представники відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнали, підтримали зустрічний позов, просили в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Суд, заслухавши та оцінивши пояснення сторін, їх представників та показання допитаних свідків, дослідивши письмові та речові докази по справі, прийшов до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З позовної заяви та пояснень позивачів та їх представників вбачається, що позивачі стверджують про укладення між ОСОБА_2 і ОСОБА_8, ОСОБА_5 і ОСОБА_8 договорів позик на загальну суму 35000 доларів США, з яких 20000 доларів США ОСОБА_8 позичив ОСОБА_2, 15000 доларів США - ОСОБА_5

На підтвердження таких обставин позивачі надали суду розписки від 05.09.2005 р., 05.10.2005 р., 12.10.2005 р. (на одному аркуші), від 15.05.2006 р., 30.08.2006 р. (на одному аркуші), від 10.10.2012 р., від 12.04.2013 р., від 23.07.2013 р.

В судовому засіданні досліджено документ на одному аркуші від 05.09.2005 р., 05.10.2005 р., 12.10.2005 р. наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 вклав гроші в бізнес ОСОБА_8 під проценти в указаних сумах. Фінансові питання з Толіком ОСОБА_8. Станом на 1 жовтня 2005 року мною вкладено пятнадцять тисяч доларів. Починаючи з 1 жовтня 2005 року відрахування мені становлять шістсот доларів кожен місяць»; «Станом на 5 жовтня 2005 року мною вкладено грошей в сумі сімнадцять тисяч пятсот доларів США. Починаючи з цього дня відрахування мені становлять сімсот доларів кожен місяць. Станом на 12 жовтня 2005 року мною вкладено грошей в сумі двадцять тисяч доларів США. Починаючи з цього дня відрахування мені становлять вісімсот (800) доларів кожен місяць» (Т.1, а.с. 199).

На документі наявні три підписи та виконані рукописним текстом дати 05.09.2005 р., 05.10.2005 р., 12.10.2005 р. Ці підписи та дати, згідно висновку експертизи Львівського НДІСЕ № 958/959 від 07.07.2016 р. з дослідження підписів та почерку та матеріалів документів по матеріалах цивільної справи № 167/1669/14-ц, виконані ОСОБА_8 (Т.4, а.с. 78-82).

В судовому засіданні досліджено документ на одному аркуші від 15.05.2006 р., 30.08.2006 р. наступного змісту: «ОСОБА_5 вклав гроші в бізнес ОСОБА_8 на умовах, вказаних нижче під проценти. Я ОСОБА_5 вклав у бізнес ОСОБА_8 Толіка пять тисяч доларів США під проценти відрахування мені починаючи з 1 червня 2006 року становлять 150 доларів. ОСОБА_8 розписався власноручно в отриманні грошей» та рукописний текст: «Станом на 30.08.2006 р. вкладено 15000 (пятнадцять тисяч доларів)» (Т.1, а.с. 200). На документі наявний підпис та виконана рукописним текстом дата:15.05.2006 р.

Згідно висновку експертизи Львівського НДІСЕ № 958/959 від 07.07.2016 р. з дослідження підписів та почерку та матеріалів документів по матеріалах цивільної справи № 167/1669/14-ц підпис та рукописний текст і дата виконані ОСОБА_8 (Т.4, а.с. 78-82).

З наявної в матеріалах справи розписки від 10.10.2012 р. (Т.1, а.с. 201), наданої ОСОБА_2 ОСОБА_8, вбачається, що станом на 10 жовтня 2012 р. у бізнесі ОСОБА_8 знаходяться гроші ОСОБА_2 в сумі 20000 доларів США та гроші ОСОБА_5 в сумі 15000 доларів США, вкладені з отримуванням процентів. 19.03.2010 р. ОСОБА_8 виплатив ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проценти на загальну суму 200 доларів США, і що на прохання ОСОБА_8 вони (ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_5В.) домовились, що з 10.10.2012 р. ОСОБА_8 виплачуватиме їм гроші вкладені в бізнес, а проценти виплатить пізніше. З цієї ж розписки вбачається, що 10.10.2012 р. ОСОБА_8 повернув ОСОБА_5 5000 доларів США, які отримав ОСОБА_2 і в ОСОБА_8 залишаються кошти ОСОБА_5 в сумі 10000 доларів США. На розписні наявний рукописний текст «Згодний» та підпис.

Згідно висновку експертизи Львівського НДІСЕ № 958/959 від 07.07.2016 р. з дослідження підписів та почерку та матеріалів документів по матеріалах цивільної справи № 167/1669/14-ц підпис на розписці та текст виконані ОСОБА_8 (Т.4, а.с. 78-82).

З наявної в матеріалах справи розписки від 12.04.2013 р. (Т.1, а.с. 202) наданої ОСОБА_2 вбачається, що станом на 12.04.2013 р. в бізнесі ОСОБА_8 знаходяться гроші в сумі 10000 доларів США, що належать ОСОБА_5, що 12.04.2013 р. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_8 1000 доларів США для передачі ОСОБА_5 і в бізнесі ОСОБА_8 залишається 9000 доларів США ОСОБА_5 На розписці наявний підпис, який згідно висновку експертизи Львівського НДІСЕ № 958/959 від 07.07.2016 р. з дослідження підписів та почерку та матеріалів документів по матеріалах цивільної справи № 167/1669/14-ц виконаний ОСОБА_8 (Т.4, а.с. 78-82).

З наявної в матеріалах справи розписки від 23.07.2013 р. (Т.1, а.с. 203), наданої ОСОБА_2 вбачається, що станом на 23.07.2013 р. р. в бізнесі ОСОБА_8 знаходяться гроші в сумі 9000 доларів США, що належать ОСОБА_5, що 23.07.2013 р. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_8 1000 доларів США для передачі ОСОБА_5 і в бізнесі ОСОБА_8 залишається 8000 доларів США ОСОБА_5 На розписці наявний підпис та рукописний текст «згідний», які відповідно до висновку експертизи Львівського НДІСЕ № 958/959 від 07.07.2016 р. з дослідження підписів та почерку та матеріалів документів по матеріалах цивільної справи № 167/1669/14-ц виконані ОСОБА_8 (Т.4, а.с. 78-82).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13 сформульована наступна правова позиція про те, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Надаючи оцінку доводам позивачів про укладення договорів позики з ОСОБА_8, суд враховує зміст вищевказаних документів та висновок експертизи Львівського НДІСЕ № 958/959 від 07.07.2016 р. з дослідження підписів та почерку та матеріалів документів по матеріалах цивільної справи № 167/1669/14-ц, з яких вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 передавали ОСОБА_8 кошти в сумі 20000 та 15000 доларів США відповідно. Враховуючи ч. 2 ст. 1047 ЦК України, згідно якої передача позикодавцю грошової суми позичальнику може підтверджуватись іншим документом, ніж розписка позичальника, з огляду на правову позицію Верховного Суду України від 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13, суд вважає документи датовані 05.09.2005 р., 05.10.2005 р., 12.10.2005 р. та 15.05.2006 р., 30.08.2006 р. документами, які підтверджують передачу ОСОБА_2 ОСОБА_8 20000 доларів США та передачу ОСОБА_5 ОСОБА_8 15000 доларів США, а також отримання ОСОБА_8 цих коштів.

Судом встановлено, що відповідно до документів від 05.09.2005р., 05.10.2005р., 12.10.2005р. та від 15.05.2006р., 30.08.2006р. позивачами гроші передавались ОСОБА_8 під проценти, а згідно розписки від 10.10.2012 р. ОСОБА_8 виплатив позивачам 200 доларів США процентів. Це узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України про право позикодавця на отримання процентів від позичальника за користування позикою.

Оскільки встановлено обставини передачі позивачами грошових коштів ОСОБА_8 під проценти та виплати останнім процентів, суд приходить до висновку, що між ОСОБА_2, як позикодавцем, та ОСОБА_8, як позичальником, 05.09.2005 р., 05.10.2005 р., 12.10.2005 р. укладено договори позики на загальну суму 20000 доларів США, а між ОСОБА_5, як позикодавцем, та ОСОБА_8 15.05.2006 р., 30.08.2006 р. укладено договори позики на загальну суму 15000 доларів США.

Враховуючи встановлені судом обставини та зважаючи на висновок експертизи Львівського НДІСЕ № 958/959 від 07.07.2016 р. з дослідження підписів та почерку та матеріалів документів по матеріалах цивільної справи № 167/1669/14-ц суд не приймає до уваги доводи представників відповідача за первісним позовом про те, що розписки не підписані ОСОБА_8, і що кошти в сумі 35000 доларів США йому позивачами не передавались.

Суд також критично відноситься до доводів відповідача про те, що за умови передачі коштів їх слід вважати інвестицією, а не позикою, так як такі твердження відповідача є суперечливими, так як згідно положень ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиційна діяльність здійснюється в тому числі шляхом залучення фінансових коштів у вигляді позик.

Судом встановлено, що 11.12.2013 р. ОСОБА_8 помер (Т.1, а.с. 14, Т. 2, а.с. 214, Т. 2 а.с. 218 на звороті), заповіту не складав. Спадкоємці ОСОБА_8 за законом мати ОСОБА_9 та син ОСОБА_7 відмовились від прийняття спадщини (Т.2, а.с. 210 на звороті, а.с. 220). Спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняла його дружина ОСОБА_6 (Т.2 а.с. 219 на звороті).

Виходячи зі змісту розписок від 10.10.2013 р., від 12.04.2013 р. та від 23.07.2013 р. ОСОБА_8 повернуто позику ОСОБА_5 в сумі 7000 доларів США. Таким чином на день смерті ОСОБА_8 останнім не повернуто ОСОБА_2 позику в сумі 20000 доларів США та ОСОБА_5 в сумі 8000 доларів США.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як слідує із змісту ст. 1216, ч. 1 ст. 1282 ЦК України, до ОСОБА_6 як спадкоємця ОСОБА_8, яка прийняла спадщину, перейшли обовязки спадкодавця ОСОБА_8, в тому числі обовязок повернути ОСОБА_2 позику в сумі 20000 доларів США та ОСОБА_5 позику в сумі 8000 доларів США в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

З наявних у матеріалах справи свідоцтв про право на спадщину за законом матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 прийняла у спадщину після смерті ОСОБА_8: 1/2 частку комплексу з 4-х споруд по вул. Гагаріна, 44 в м. Рожище, вартістю 122050,00 грн.( Т.2, а.с. 225 на звороті); 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0724 га по вул. Незалежності в м. Рожище, вартістю 72584,62 грн. (Т2, а.с. 226); 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,2400 га по вул. Шевченка в м. Рожище, вартістю 251544,00 грн.; 1/2 частки в статутному фонді ТзОВ «Рожище Гарантбудсервіс», вартістю 138350,00 грн.; всього спадкового майна на суму 584528,62 грн.

Крім того, з наявної в матеріалах справи роздруківки зареєстрованих транспортних засобів (Т.1, а.с. 26 на звороті) та реєстраційних карток транспортних засобів (Т.1, а.с. 166-175) за ОСОБА_8 зареєстровані транспортні засоби: MITSUBISHI L 200 (2007), № куз.: MM-BJNKB407D072866, д.н.з. НОМЕР_1; МАЗ 551605-225 (2007), № куз.: Y3M3307, д.н.з. НОМЕР_2; МАЗ 551605-225 (2007), № шас.: Y3M1756, д.н.з. НОМЕР_3; МАЗ 8561-024 (2007), № шас.: Y3M2219, д.н.з. НОМЕР_4; МАЗ 551605-225 (2007), № шас.: Y3M1524, д.н.з. НОМЕР_5; МАЗ 8561-024 (2007), № шас.: Y3M2220, д.н.з. НОМЕР_6; MERСEDES-BENZ 430AMG (2002), № куз.: WDB2200701A343221, д.н.з. НОМЕР_7; NEOPLAN N 122 (1998), № куз.: 9016460, д.н.з. НОМЕР_8; МАЗ 886 (2004), № шас.: V3M0404, д.н.з. НОМЕР_9; TOYOTA LEXUS LS 400 (1994), № куз.: JT153UF, д.н.з. НОМЕР_10; NEOPLAN N 122 (1997), № куз.: 9016425, д.н.з. 02820ВК.

Згідно листа Державної інспекції сільського господарства у Волинській області від 31.12.2014 р. (Т. 1 а.с. 101) за ОСОБА_8 зареєстровано трактор гусеничний ДТ-75, 1991 р.в., заводський номер 773417, д.н.з. АС06457.

Відповідачем надано суду копії рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 11.09.2009 р. у справах № 2-425/2009, № 2-423/2009, № 2-422/2009, згідно яких транспортні засоби NEOPLAN N 122 (1997), № куз.: 9016425, д.н.з. 02820ВК, MERСEDES-BENZ 430AMG (2002), № куз.: WDB2200701A343221, д.н.з. НОМЕР_7; NEOPLAN N 122 (1998), № куз.: 9016460, д.н.з. НОМЕР_8; МАЗ 551605-225 (2007), № шас.: Y3M1756, д.н.з. НОМЕР_3; МАЗ 551605-225 (2007), № шас.: Y3M1524, д.н.з. НОМЕР_5 передані ЗАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 за кредитними договорами.

Стосовно решти транспортних засобів (MITSUBISHI L 200 (2007), № куз.: MM-BJNKB407D072866, д.н.з. НОМЕР_1; МАЗ 551605-225 (2007), № куз.: Y3M3307, д.н.з. НОМЕР_2; МАЗ 8561-024 (2007), № шас.: Y3M2219, д.н.з. НОМЕР_4; МАЗ 8561-024 (2007), № шас.: Y3M2220, д.н.з. НОМЕР_6; МАЗ 886 (2004), № шас.: V3M0404, д.н.з. НОМЕР_9; TOYOTA LEXUS LS 400 (1994), № куз.: JT153UF, д.н.з. НОМЕР_10; трактор гусеничний ДТ-75, 1991 р.в., заводський номер 773417, д.н.з. АС06457) відповідач не надала суду доказів їх відчуження ОСОБА_8 третім особам або іншого припинення його права власності на ці транспортні засобів до його смерті 11.12.2013 р.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи Волинського відділення Львівського НДІСЕ № 8315-8325 від 15.02.2016 р. (Т.3, а.с. 196-209) середня ринкова вартість вказаних транспортних засобів становить: автомобіля MITSUBISHI L 200 (2007) д.н.з. НОМЕР_1 263270 грн.; автомобіля МАЗ 551605-225 (2007) д.н.з. НОМЕР_2 405790 грн.; причепа МАЗ 8561-024 (2007) д.н.з. НОМЕР_4 156570 грн.; причепа МАЗ 8561-024 (2007) д.н.з. НОМЕР_6 156570 грн.; причепа МАЗ 886 (2004), д.н.з. НОМЕР_9 119150 грн.; автомобіля TOYOTA LEXUS LS 400 (1994), д.н.з. НОМЕР_10 148250 грн. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи Волинського відділення Львівського НДІСЕ № 8326 від 18.02.2016 р. (Т.3, а.с.192-194) середня ринкова ціна трактора гусеничного ДТ-75, д.н.з. АС06457 становить 36480 грн.

Отже, загальна вартість транспортних засобів, які належали ОСОБА_8 на день його смерті, і які не були обтяжені та відчужені (MITSUBISHI L 200 (2007) д.н.з. НОМЕР_1, МАЗ 551605-225 (2007) д.н.з. НОМЕР_2, МАЗ 8561-024 (2007) д.н.з. НОМЕР_4, МАЗ 8561-024 (2007) д.н.з. НОМЕР_6, МАЗ 886 (2004), д.н.з. НОМЕР_9, TOYOTA LEXUS LS 400 (1994), д.н.з. НОМЕР_10) становить 1 286 080 грн.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини після смерті ОСОБА_8 входять і вказані транспортні засоби, загальною вартістю 1 286 080 грн.

Суд не приймає до уваги заперечення представників відповідача про те, що ОСОБА_6 не приймала у спадщину вказані транспортні засоби, і що вони були відчужені ОСОБА_8 третім особам.

Представники відповідача не надали суду належних доказів на підтвердження фактів відчуження ОСОБА_8 транспортних засобів, або припинення права власності ОСОБА_8 на них в інший спосіб, крім тих транспортних засобів, які зазначені в рішеннях Рожищенського районного суду Волинської області від 11.09.2009 р. у справах № 2-425/2009, № 2-423/2009, № 2-422/2009, і які судом до складу спадкової маси не враховуються.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_6 проживала разом з ОСОБА_8 на час відкриття спадщини, що визнається та не оспорюється сторонами і не заявляла про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_8, а навпаки заявила про прийняття всієї спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи (Т.1, а.с. 143).

Тому за законом (ч. 3 ст. 1268 ЦК України) вважається такою, що прийняла спадщину, в тому числі транспортні засоби MITSUBISHI L 200 (2007) д.н.з. НОМЕР_1, МАЗ 551605-225 (2007) д.н.з. НОМЕР_2, МАЗ 8561-024 (2007) д.н.з. НОМЕР_4, МАЗ 8561-024 (2007) д.н.з. НОМЕР_6, МАЗ 886 (2004), д.н.з. НОМЕР_9, TOYOTA LEXUS LS 400 (1994), д.н.з. НОМЕР_10, загальною вартістю 1 286 080 грн.

Крім того суд враховує розяснення, викладені в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, згідно якого, якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Відповідно до ч.ч. 3, 9 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Доводи представників відповідача про неприйняття ОСОБА_6 транспортних засобів у спадщину через відсутність свідоцтва про право на спадщину і не здійснення відповідачкою їх реєстрації суд розцінює, як намагання штучно зменшити вартість майна, фактично прийнятого відповідачкою у спадщину.

Враховуючи наведене, суд вважає встановленою ту обставину, що ОСОБА_6 прийняла у спадщину після смерті ОСОБА_8 майно (нерухоме і рухоме) загальною вартістю 1870608,62 грн., яка є достатньою для задоволення вимог позивачів за первісним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики.

Згідно ч.ч 2, 4 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З досліджених в судовому засіданні аудіозаписів розмов ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (Т.2 а.с. 54-74) вбачається, що в розмові 22.10.2014 р. ОСОБА_6 визнає і підтверджує ту обставину, що ОСОБА_2 26.03.2014 р. усно заявив їй вимогу про повернення позик отриманих ОСОБА_8 від ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в сумі 28000 доларів США, а ОСОБА_6 визнала обовязок повернути ці кошти.

Дані обставини підтверджуються також висновком лінгвістичної експертизи Інституту філології та журналістики Східноєвропейського національного університету ім. Л. України від 11.03.2016 р. (Т.4 а.с. 2-14) яким встановлено, що: з семантико-лінгвістичного змісту слів та фраз, промовлених ОСОБА_6 в розмові з ОСОБА_2 22 жовтня 2014 року, яка зафіксована в файлі звукозапису 140118_0018.MP3 слідує, що ОСОБА_6 визнає наявність у неї зобовязання повернути ОСОБА_2 та його сину ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) доларів США, отриманих у позику від останніх її померлим чоловіком ОСОБА_8; з семантико-лінгвістичного змісту слів та фраз, промовлених ОСОБА_6 в розмові з ОСОБА_2 22 жовтня 2014 року, яка зафіксована в файлі звукозапису 140118_0018.MP3 слідує, що вимога про повернення позичених ОСОБА_8 коштів предявлялась ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_11 26 березня 2014 року.

Частиною 2 ст. 1281 ЦК України не передбачено і не встановлено форми і порядку предявлення вимог кредиторами спадкодавця до спадкоємців, а також не передбачено змісту такої вимоги. В звязку з чим суд вважає, що така вимога може бути заявлена кредиторами спадкодавця в будь-який спосіб в тому числі усно. Вимога про повернення позик на загальну суму 28000 доларів США була заявлена ОСОБА_2 від свого імені і від імені його сина ОСОБА_5 (про що останній підтвердив в судовому засіданні 22.03.2017 р. будучи допитаний як свідок) ОСОБА_6 усно 26.03.2014 р. тобто в межах шестимісячного строку після відкриття спадщини в звязку зі смертю ОСОБА_8 11.12.2013 р., встановленого ч. 2 ст. 1282 ЦК України.

Суд вважає, що не предявлення кредитором спадкодавця вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені ч. 2 ст. 1281 ЦК України, є підставою, за наявності якої кредитор автоматично вважається таким, що позбавлений права вимоги до спадкоємців і встановлення якої може слугувати підставою для відмови в позові такому кредитору.

Однак, законом не передбачено можливості звернення спадкоємців до суду з самостійною вимогою про визнання кредитора таким, що втратив право вимоги до спадкоємців на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України.

Тому, вимоги зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 по визнання їх такими, що втратили право вимоги до ОСОБА_6, як спадкоємиці ОСОБА_8 не відповідають встановленим законом способам захисту і задоволенню не підлягають.

Суд не приймає до уваги заперечення представників відповідача про можливий монтаж звукозаписів розмов між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, так як висновком експертизи відеозвукозапису Львівського НДІСЕ № 5202/5203 від 19.01.2017 р. на фонограмах звукозаписів зафіксоване саме усне мовлення ОСОБА_2 та ОСОБА_6 і монтажу на фонограмах не виявлено (Т.4, а.с. 204-206).

Оцінюючи досліджені судом аудіозаписи розмов ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на предмет їх допустимості, суд не приймає до уваги покликання представників відповідачів на Рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 р. № 12-рп/2011 у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 р. № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України з наступних підстав. Рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 р. № 12-рп/2011 стосується одержання доказів у кримінальній, а не цивільній справі і виключно із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність». Рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 р. № 2-рп/2012 стосується збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу.

Судом встановлено, що запис ОСОБА_2 своїх власних розмов із ОСОБА_6 здійснювався не в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні і не в порядку здійснення оперативно-технічних заходів, при записі розмов не збиралась жодна конфіденційна інформація про ОСОБА_6 і не здійснювалось втручання в її приватне життя, з записів вбачається, що розмова стосувалась позики ОСОБА_8 і способів та строків її повернення ОСОБА_6 позивачам.

Тобто, на звукозаписах міститься інформація, яка входить до предмету доказування у справі. ОСОБА_6 та її представники не пояснили суду, яка конфіденційна інформація про відповідачку зібрана внаслідок запису її розмов з ОСОБА_2 і в чому полягає втручання в її приватне життя в звязку з таким записом.

Тому суд вважає звукозаписи розмов між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 належними і допустимими доказами тих обставин, що 26.03.2014 р. ОСОБА_2 усно заявив ОСОБА_6 вимогу про повернення позик отриманих ОСОБА_8 від ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в сумі 28000 доларів США, а ОСОБА_6 визнала свій обовязок повертати ці кошти, що ОСОБА_6 10.11.2014 р. частково такі зобовязання виконала, повернувши ОСОБА_2 грошові кошти в еквіваленті 2000 доларів США.

Згідно ч. 2 ст. 65 ЦПК України, речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи. Тому аудіозаписи розмов між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 з врахуванням висновку експертизи відеозвукозапису Львівського НДІСЕ № 5202/5203 від 19.01.2017 р. про те, що на них зафіксовані розмови саме ОСОБА_2 і ОСОБА_6, і що відсутні бідь-які ознаки їх монтажу, суд розцінює як належні і допустимі засоби доказування обставин, які мають значення для вирішення даної справи.

Та обставина, що ОСОБА_6 повернула ОСОБА_2 2000 доларів США в рахунок погашення боргу її померлого чоловіка ОСОБА_8 перед позивачами підтверджується нею ж написаною розпискою від 10.11.2014 р. (Т.1, а.с. 24). При цьому суд критично ставиться до доводів ОСОБА_6 про те, що перед смертю ОСОБА_8 повідомив їй що заборгував ОСОБА_2 3000 доларів США, з яких 2000 вона і повернула 10.11.2014 р. Доказів на підтвердження цих обставин відповідач не надає.

Крім того, суд оцінює такі пояснення представників ОСОБА_6 як суперечливі, адже одночасно вони стверджують, що померлий чоловік відповідача ніколи не згадував і не говорив ОСОБА_6 про борги перед позивачами.

На думку суду, повернення ОСОБА_6 ОСОБА_2 2000 доларів США підтверджує, що ОСОБА_2 від свого імені і імені ОСОБА_5 предявляв до ОСОБА_6 вимогу про повернення боргу в сумі 28000 доларів США у березні 2014 року, і що вона цю вимогу визнавала і приступила до повернення боргу.

Суд критично оцінює доводи представників відповідача (як в обґрунтування заперечень проти первісного позову, так і в обґрунтування вимог зустрічного позову) про розподілення спадкової маси між іншими кредиторами ОСОБА_8, а саме: 484710 грн. заборгованості стягнутої з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 за рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.02.2015 р. у справі № 158/204/15-ц та 35000,00 грн. заборгованості стягнутої з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 за рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 18.06.2014 р. у справі № 167/509/14-ц.

Відповідач ОСОБА_6 не надала суду доказів про фактичне виконання і стягнення з неї 484710 грн. за рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.02.2015 р. у справі № 158/204/15-ц саме за рахунок і в межах вартості спадкового майна.

Одночасно суд вважає, що навіть з врахуванням стягнень за вказаними судовими рішеннями, вартість прийнятого ОСОБА_6 у спадщину майна є достатньою для задоволення вимог позивачів за первісним позовом.

Суд також не приймає до уваги доводи представників ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_2 не мав права від імені ОСОБА_5 передавати кошти ОСОБА_8 в 2006 році та отримувати їх часткове повернення від ОСОБА_8, а також від його імені вимагати повернення ОСОБА_6 в березні 2014 року 8000 доларів США, так як допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 повністю підтвердив такі дії від його імені і в його інтересах ОСОБА_2

Враховуючи те, що 10.11.2014 р. ОСОБА_6 повернула ОСОБА_2 частину боргу за позиками ОСОБА_8 в сумі 2000 доларів США залишок заборгованості за договорами позики складає: перед ОСОБА_2 18000 доларів США, перед ОСОБА_5 8000 доларів США, які підлягають стягненню з ОСОБА_6, як зі спадкоємиці ОСОБА_8 в межах спадкового майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Станом на 22.03.2017р. офіційний курс Національного Банку України гривні до долара США становить 2685,1060 гривень за 100 доларів США.

Виходячи з ч. 2 ст. 533 ЦК України, суми які підлягають стягненню з ОСОБА_6 визначаються в гривні за офіційним курсом Національного Банку України в таких розмірах: на користь ОСОБА_2 483319,08 грн., що відповідає 18000 доларів США станом на 22.03.2017 р., на користь ОСОБА_5 214808,50 грн., що відповідає 8000 доларів США станом на 22.03.2017 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачами за первісним позовом понесені і документально підтверджуються наступні судові витрати: ОСОБА_2 4833,19 грн. витрат по сплаті судового збору (Т.1 а.с. 1, Т.4 а.с 226) та 14505,00 грн. витрат, повязаних з проведенням судових експертиз (Т.4, а.с. 228-233); ОСОБА_5 2148,08 грн. (Т.1, а.с. 1, Т.4 а.с. 227), які в звязку з задоволенням первісного позову підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом. На поверненні надміру сплаченого судового збору позивачі за первісним позовом не наполягають.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 88, 60, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16, 509, 526, 527, 525, 533, 1046, 1049, 1268, 1281, 1282, 1296 Цивільного кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Первісний позов ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 (вул. Куліша, 1-А, м. Рожище, 45100) в користь ОСОБА_2 (вул. Зелена, 52, смт. Дубище, Рожищенський р-н, Волинська обл., 45109) 483319,08 грн. (чотириста вісімдесят три тисячі триста девятнадцять гривень 08 коп.) заборгованості за договором позики, що станом на 22.03.2017 р. за курсом Національного Банку України відповідає 18000,00 доларів США в межах спадкового майна, після смерті ОСОБА_8, який помер 11 грудня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_6 (вул. Куліша, 1-А, м. Рожище, 45100) в користь ОСОБА_2 (вул. Зелена, 52, смт. Дубище, Рожищенський район, Волинська обл., 45109) судові витрати: 4833,19 грн. (чотири тисячі вісімсот тридцять три гривні 19 коп.) витрат по сплаті судового збору та 14505,00 грн. (чотирнадцять тисяч пятсот пять гривень 00 коп.) витрат, повязаних із проведенням судових експертиз.

Стягнути з ОСОБА_6 (вул. Куліша, 1-А, м. Рожище, 45100) в користь ОСОБА_5 (вул. Кондратюка, 20/37, м. Рожище, 45100) 214808,50 грн. (двісті чотирнадцять тисяч вісімсот вісім гривень 50 коп.) заборгованості за договором позики, що станом на 22.03.2017 р. за курсом Національного Банку України відповідає 8000,00 доларів США в межах спадкового майна, після смерті ОСОБА_8, який помер 11 грудня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_6 (вул. Куліша, 1-А, м. Рожище, 45100) в користь ОСОБА_5 (вул. Кондратюка, 20/37, м. Рожище, 45100) судові витрати: 2148,08 грн. (дві тисячі сто сорок вісім гривень 08 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про позбавлення кредиторів спадкодавця права вимоги до спадкоємців відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта