Справа № 344/8430/16-ц
Провадження № 2/344/523/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2017 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_1 комітет Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

04 липня 2016 року позивач ОСОБА_3 управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2016 року визнано укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська міжОСОБА_1 комітетом Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_3 управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_2в редакції фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. За умовами пункту 1.1 договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська, предметом договору є визначення для ОСОБА_2, який є замовником реконструкції квартири № 2 на вулиці Хотинській, 8, у місті Івано-Франківську в порядку та на умовах, визначених договором, участі у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська. Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 договору, попередній розмір пайового внеску складає 26 981,29 грн. Замовник сплачує 20 % попереднього розміру пайового внеску у сумі 5 396,26 грн. протягом 30-ти робочих днів з моменту реєстрації договору. Моментом реєстрації договору за № 30, згідно журналу реєстрації, є 22 березня 2016 року. Проте ОСОБА_2 умови договору не виконує та сплату пайової участі у встановлені строки не здійснив. Відповідно до проведеного розрахунку пеня становить 183,12 грн., інфляційні втрати 5,40 грн. та 25,24 грн. 3 % річних. На претензію-вимогу щодо сплати заборгованості відповіді не отримано та заборгованість не сплачено. За таких обставин позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 5 396,26 грн. боргу, 183,12 грн. пені, 5,40 грн. інфляційних втрат, 25,24 грн. 3 % річних, усього на загальну суму 5 610,01 грн. та судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Ухвалою суду від 02 серпня 2016 року змінено процесуальний статус та залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_1 комітет Івано-Франківської міської ради.

У судове засідання представник позивача не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника позивача, просив суд врахувати ту обставину, що відповідачем сплачено основну суму боргу, штрафні санкції, просив стягнути з відповідача судовий збір, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись статтями 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Суд, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2016 року позовні вимоги Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_1 комітет Івано-Франківської міської ради про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська задоволено, визнано укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська між ОСОБА_1 комітетом Івано-Франківської міської ради, , ОСОБА_3 управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, , та ОСОБА_2в редакції Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, стягнуто з ОСОБА_4в спеціальний фонд Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487,20 грн. (а.с. 4-7, 53-59).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Івано-Франківського міського суду від 12 лютого 2016 року в даній справі змінено, викладено пункти 3.1, 3.3 і 3.4 тексту договору про пайову участь ОСОБА_2, як замовника будівництва, в такій редакції: п. 3.1 Розрахунок попереднього розміру пайового внеску здійснюється відповідно до додатку до Договору. Попередній розмір пайового внеску складає 13490 грн. 65 коп.; п. 3.3 Замовник сплачує 20% попереднього розміру пайового внеску у сумі 2698 грн. 13 коп. протягом 30 робочих днів з моменту реєстрації договору; п. 3.4 Розрахунок остаточного розміру пайового внеску в розмірі 2% від загальної кошторисної вартості добудови та надбудови, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами залученої площі, здійснюється відповідно до остаточного Договору, який оформлюється після затвердженого у встановленому порядку архітектурно-технічного/технічного паспорту та загальної вартості будівництва, в решті рішення залишено без змін (а.с. 60-63).

Згідно журналу реєстрації договорів, моментом реєстрації договору за № 30 є 22 березня 2016 року (а.с. 8-9).

16 червня 2016 року на адресу ОСОБА_2 надіслано претензію-вимогу № 2-15/310 щодо сплати заборгованості у розмірі 5 396,26 грн. (а.с. 10).

Відповідно до розрахунку, основний борг за укладеним договором складає у сумі 5396,26 грн., пеня у сумі 183,12 грн., інфляційні втрати у сумі 5,40 грн., 3 % річних у сумі 25,24 грн., усього на загальну суму 5 610,01 грн. (а.с. 11).

З квитанції № ПН3828 від 21 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 сплачено 13 490,65 грн. заборгованості(а.с. 51).

Згідно квитанції № ПН3836 від 21 лютого 2017 року, ОСОБА_2 сплатив судовий збір у сумі 487,20 грн. (а.с. 52).

Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першоїстатті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідача за договором, суду не представлено.

Стаття 610 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання, або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно частини першоїстатті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першоїстатті 612Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Судом встановлено, що відповідачем сплачена заборгованість за укладеним договором у повному обсязі 21 лютого 2017 року, що підтверджується представником позивача, тому підстави для стягнення заборгованості відсутні, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що відповідач сплатив заборгованість у повному обсязі під час розгляду справи, тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн. (а.с. 1) підлягають стягненню у повному обсязі з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 129 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статей 526, 549, 550, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 77, 88, 169, 197, 209, 212-215, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_1 комітет Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2на користь Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В. Мелещенко