Провадження № 2/431/321/2017
Справа № 431/358/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Форощука О.В.,

при секретарі Хорольській І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, у якому просить суд надати дозвіл дитині - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України разом з матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення дитиною повноліття, а також оформлювати документи для тимчасового виїзду за межі України.

В обґрунтування свого позову позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що 29.10.2004 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина мешкає разом з нею. 21.06.2010 року відповідач ОСОБА_2 вироком апеляційного суду Луганської області засуджений за ст.ст. 115 ч. 2, п. 1, 4, 6, 187 ч. 4, 289 ч. 3, 393 ч. 2 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою Верховного суду України від 28.10.2010 року вирок апеляційного суду залишено без змін. 28.10.2010 року вирок набрав чинності. Мірою запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_2 обрано тримання під вартою та він утримується в СІЗО м. Луганська, який на цей момент являється непідконтрольною територією України. Вона бажає повезти дитину на відпочинок за кордон з метою оздоровлення та розширення її кругозору. Однак, вона не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача, оскільки за її місцем проживання та за місцем відбуття покарання відповідача нотаріуси тимчасово не працюють. У зв'язку з вищенаведеним вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, в своїй заяві просить суд розглянути справу без її участі. Свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася через оголошення у газеті «Урядовий кур'єр".

Суд розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що 29 жовтня 2004 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7)

Від шлюбу позивача ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 вони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8).

Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом також встановлено, що дитина мешкає разом з позивачкою. Вона бажає повезти дитину на відпочинок за кордон з метою оздоровлення та розширення її кругозору. Однак, вона не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача, оскільки, згідно довідки апеляційного суду Луганської області ОСОБА_2 вироком суду засуджений за ст.ст. 115 ч. 2, п. 1, 4, 6, 187 ч. 4, 289 ч. 3, 393 ч. 2 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою Верховного суду України від 28.10.2010 року вирок апеляційного суду залишено без змін. 28.10.2010 року вирок набрав чинності. Мірою запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_2 обрано тримання під вартою та він утримується в СІЗО м. Луганська (а.с.6).

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», постановою КМУ від 7 травня 2014 р. № 152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У відповідності до положень п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, а саме рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно п. 4 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою КМУ 152 від 07.05.2014 року, паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 16-річного віку, - на десять років.

Згідно наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 № 953/5, зареєстрованого 17 червня 2014 р. за № 640/25417 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», тимчасово припинений доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру, Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, Єдиного реєстру довіреностей, Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, до закінчення антитерористичної операції на сході України, на території Луганської області - Антрацитівського району та м. Луганськ.

Таким чином за місцем проживання позивача та місцем відбування покарання відповідача нотаріуси тимчасово не працюють, тому позивачка позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без його згоди.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Виходячи з наведеного, враховуючи насамперед інтереси дитини, суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу на виїзд неповнолітньої ОСОБА_3 за межі України у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди батька, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну неповнолітньої ОСОБА_3 до досягнення донькою 16-річного віку, а також оформлювати документи для тимчасового її виїзду за межі України.

На підставі викладеного та ст. 141, ч. 2 ст. 150 СК України, ст. 313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», постанови КМУ від 7 травня 2014 р. № 152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон», п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57, ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити частково.

Надати дозвіл дитині - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України разом з матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт НОМЕР_3, виданий Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області 12.09.2005 року, зареєстрована: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1), яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт НОМЕР_4, виданий Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області 25.11.1996 року, зареєстрований: АДРЕСА_2, до досягнення дитиною 16-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт НОМЕР_3, виданий Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області 12.09.2005 року, зареєстрована: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1 без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт НОМЕР_4, виданий Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області 25.11.1996 року, зареєстрований: АДРЕСА_2, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до досягнення дитиною 16-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Форощук