АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 663/2845/14-ц Головуючий в І інстанції Кустов О. Ю. Провадження №22-ц/791/112/17 Доповідач: Воронцова Л. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» березня лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар прокурорОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами Херсонського державного університету та заступника прокурора Херсонської області на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 28 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області та Херсонського державного університету, третя особа: Міністерство освіти і науки України, про визнання недійсним рішення та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 О звернулася до суду з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником бази відпочинку, яка розташована по вул. Курортній, 5 в смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 2004 року, право власності зареєстровано 17 березня 2006 року. Рішенням Лазурненської селищної ради № 106 від 24 жовтня 2006 року затверджено технічну документацію та надано Херсонському державному університету у постійне користування земельну ділянку площею 5,1188 га по вул. Курортній, 5 в смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області під розміщення спортивно-оздоровчого табору «Буревісник». На підставі вказаного рішення Херсонському державному університету видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, зареєстрований 14 листопада 2006 року.

ОСОБА_6 вважає, що відведення земельної ділянки у постійне користування Херсонському державному університету здійснено з порушенням законодавства та її прав, виходячи з наступного. Херсонському державному університету надано у постійне користування, у тому числі, земельну ділянку, на якій розташована належна їй на праві власності база відпочинку, чим порушені її права як власника нерухомого майна, володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном, земельною ділянкою під нерухомим майном та територією, необхідною для її обслуговування.

Крім того Херсонському державному університету надано у користування нову земельну ділянку, іншої площі, межі якої не визначено в натурі (на місцевості). Відведення цієї земельної ділянки у користування повинно було проводитись з обовязковим розробленням проекту землеустрою.

Згідно висновку Скадовського відділу земельних ресурсів від 05 вересня 2006 року вказана земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, а тому підлягає обовязковій державній експертизі землевпорядної документації, однак вказана документація із землеустрою державну експертизу не проходила.

На підставі викладеного, позивачка просила визнати недійсним рішення Лазурненської селищної ради від 24 жовтня 2006 року, яким затверджено технічну документацію та надано Херсонському державному університету у постійне користування земельну ділянку площею 5,1188 га по вул. Курортній, 5 в смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області під розміщення спортивно-оздоровчого табору «Буревісник»; визнати недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, виданий Херсонському державному університету 14 листопада 2006 року.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 28 жовтня 2016 року позов ОСОБА_6 до Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, Херсонського державного університету, третя особа: Міністерство освіти і науки України, про визнання недійсним рішення та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою задоволено.

Визнано недійсним рішення Лазурненської селищної ради № 106 від 24 жовтня 2006 року, яким затверджено технічну документацію та надано Херсонському державному університету у постійне користування земельну ділянку площею 5,1188 га по вул. Курортна, 5 в смт. Лазурне під розміщення спортивно-оздоровчого табору «Буревісник».

Визнано недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 322884 виданий Херсонському державному університету 14 листопада 2006 року.

В апеляційних скаргах заступник прокурора Херсонської області та ХДУ, поданих окремо, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просили рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В письмових запереченнях на апеляційні скарги представники позивача просять їх відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційні скарги підлягаючими задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції вважав, що процедура отримання Херсонським державним університетом (далі ХДУ) земельної ділянки у постійне користування була порушена і таке порушення могло вплинути на права ОСОБА_6 Лазурненська селищна рада, проігнорувавши розташування на вказаній земельній ділянці обєктів нерухомого майна, належних позивачці на праві приватної власності, надала цю ділянку в цілому університету, позбавивши останню можливості оформити свої права на землю у встановленому законом порядку.

З висновками суду І інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 2004 року, укладеного між ТОВ «Говер» і ОСОБА_6, останній належить база відпочинку, розташована у селищі Лазурне Скадовського району Херсонської області по вул. Курортній, 5 та складається з будинку літ. «А» площею 114,3кв.м, будинку літ. «Б» площею 115,5кв.м, будинку літ. «В» площею 116,7кв.м, будинку літ. «Г» площею 115,5кв.м, більярдної літ. «Д» площею 77,1кв.м, будинку літ. «Ж» площею 75,9кв.м, господарської будівлі літ. «З». Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано 17 березня 2006 року, що підтверджується копією витягу Херсонського державного бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно /т. 1, а. с. 22-24/.

Рішенням Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області №106 від 24 жовтня 2006 року затверджено технічну документацію по наданню в постійне користування ХДУ земельної ділянки площею 5,1188га під розміщення існуючого спортивно-оздоровчого табору «Буревісник» із земель запасу селищної ради за адресою: вул. Курортна, 5 в смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області /т. 1, а. с. 10/.

14 листопада 2006 року на підставі вказаного рішення селищної ради ХДУ видано державний акт на право постійного користування вище зазначеною земельною ділянкою /т. 1, а. с. 11/.

Херсонський державний університет є власником спортивно-оздоровчого табору «Буревісник», розташованого в смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області, вул. Курортна, 5, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 січня 2008 року та витягом з ЄДР про реєстрацію права власності на нерухоме майно /т. 1, а. с. 147/.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до рішень виконавчого комітету Херсонської обласної Ради депутатів трудящих №232 від 06.04.1965 року і №124 від 26.02.1966 року та розпорядження Ради Міністрів УРСР №22-р від 01.02.1991 року Херсонському педагогічному інституту ім. Н.К.Крупської було виділено земельну ділянку під розміщення спортивного оздоровчого табору «Буревісник» загальною площею 5,75га /т. 1, а. с. 111-112, т. 3 а. с. 156, 157/.

Факт правонаступництва Херсонського державного університету прав і обовязків Херсонського педагогічного інституту ім. Н. К. Крупської встановлено низкою судових рішень, у тому числі за участю сторін у даній справі, а саме: постановою Скадовського районного суду від 09.01.2014 року і ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 року у справі №663/1544/13а; рішенням господарського суду Херсонської області від 07.05.2014 року №923/294/14; постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.07.2014 року у справі №923/294/14; постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.12.2013 року у справі №923/953/13; постановою Вищого господарського суду України від 19.05.2014 року у справі №923/953/13; постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2016 року у справі №923/314/16, і відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2016 року у справі №923/314/16 також встановлено, і не потребує доказування у даній справі, що ХДУ є постійним землекористувачем земельної ділянки загальною площею 5,25 га відповідно до Державного акту від 04.06.1996 року та залишено без змін рішення Господарського суду Херсонської області і постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.10.2016 року у справі № 23/314/16, якими визнано недійсним та скасовано рішення Лазурненської селищної ради Скадовського району від 18.12.2003 року №237 про припинення права постійного користування земельною ділянкою 5,25га Херсонського педагогічного інституту ім. Н. К. Крупської під розміщення спортивно-оздоровчого табору «Буревісник» у звязку зі зміною статусу учбового закладу.

За змістом ч.ч.1,3 ст.626 ЦК України, двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору.

Згідно приписів ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає/зобовязується передати майно (товар), а покупець приймає/зобовязується прийняти майно (товар).

Відповідно до договору купівлі-продажу бази відпочинку, укладеного 29.12.2004 року між ТОВ «Говер» та ОСОБА_6, позивачка набула у попереднього власника ТОВ «Говер» обєкт нерухомого майна базу відпочинку, що складався із 6 будинків: літ. «А», «Б», «В», «Г» (матеріал дерево), більярдної (матеріал стін цегла), господарської будівлі літ. «З» (матеріал стін метал), будинку літ. «Ж». Інформація щодо земельної ділянки, на якій розміщено обєкт та про перехід до покупця права власності чи користування на земельну ділянку у договорі відсутня /т.1, а.с.22-24/.

Згідно договору купівлі-продажу від 07.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу ОСОБА_7 реєстровий №2656, ВАТ «Городецьке верстатобудівне обєднання «Говер» продало, а ТОВ «Говер» придбало базу відпочинку, розташовану у смт. Лазурне Скадовського району по вул. Курортній, 5, яка складається із 6 будинків літ. «А», «Б», «В», «Г», «Ж», більярдної «Д», господарської будівлі «З», відомості у договорі про земельну ділянку, на якій розташовано обєкт нерухомого майна та про перехід до покупця права власності/користування земельною ділянкою відсутні /т. 4 а. с. 31 32/.

Відповідно до змісту договору купівлі-продажу від 29.06.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7, реєстраційний №1995 регіональне відділення ФДМУ в Херсонській області продало, а ВАТ «Городецьке верстатобудівне обєднання «Говер» придбало обєкт групи «Ж» державної власності базу відпочинку, розташовану в смт. Лазурне Скадовського району по вул. Курортній, 5, яка складається із 6 будинків літ. «А», «Б», «В», «Г», «Ж», більярдної «Д», господарської будівлі «З». Відомості про земельну ділянку, на якій розташовані вказані обєкти та про перехід до покупця права власності/користування земельною ділянкою відсутні /т. 4 а. с. 28 30/.

За змістом ст. 377 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно ст. 120 ЗК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

При відчуженні будівель і споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля або споруда.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Як вбачається зі змісту договорів купівлі-продажу бази відпочинку від регіонального відділення ФДМУ в Херсонській області до ВАТ «Городецьке машинобудівне обєднання «Говер» та від останнього до ТОВ «Говер», відчужувачам (продавцям) вказаного майна бази відпочинку, право власності чи користування земельною ділянкою, на якій воно розташовано не належало та не переходило до наступних набувачів, останнім із яких є позивачка ОСОБА_6

На момент укладення вище зазначених договорів купівлі-продажу бази відпочинку і набуття ОСОБА_6 права власності на неї, право постійного користування земельною ділянкою, на якій розміщено це майно, належало ХДУ на підставі Державного акта на право постійного користування землею І-ХС№001539 від 04.06.1996 року.

Згідно довідки архівного сектора Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області №04-07/56 від 15.09.2016 року, у документах фонду Лазурненської селищної ради Скадовського району у протоколах сесій та засідань виконавчого комітету селищної ради за 2002-2009р.р. відомості щодо звернення регіонального відділення ФДМУ по Херсонській області, ВАТ «Городецьке верстатобудівне виробниче обєднання «Говер», ТОВ «Говер» до селищної ради з приводу надання в оренду чи користування земельної ділянки, необхідної для обслуговування бази відпочинку, розташованої по вул. Курортна, 5 у смт. Лазурне Скадовського району (СОТ «Буревісник») не виявлено /т.4, а.с.10/.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що попереднім власникам нерухомого майна, у тому числі і ТОВ «Говер», від якого ОСОБА_6 набула право власності на базу відпочинку 29.12.2004 року земельна ділянка для обслуговування вказаного майна не надавалася і не належала, а отже, відповідно до ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу не перейшла /т. 4 а. с. 2 8/.

Позивач, відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України доказів на спростування даних обставин не надала.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду як таким, що не відповідає вимогам закону, про те, що ФДМУ, як орган державної влади, представляючи державу у відносинах приватизації державного майна і діючи від її імені на землі державної власності оформив у державну власність нерухоме майно базу відпочинку і від власника майна держави перейшло право власності на земельну ділянку під будівлями і спорудами, а також необхідну для їх обслуговування.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного майна», у редакції, чинній на момент приватизації обєкта, дія цього закону не поширювалася на приватизацію обєктів державного земельного фонду і до повноважень органів приватизації на той час не входила.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач ОСОБА_6 на момент прийняття Лазурненською селищною радою рішення №106 від 24.10.2006 року щодо затвердження ХДУ технічної документації та видачі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою 14.11.2006 року права користування (власності) земельною ділянкою, на якій розташований належний їй обєкт нерухомого майна у встановленому законом порядку не набула.

Відповідно до приписів ст.3 ЦПК України, підлягають захисту в судовому порядку порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи.

Згідно приписів ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Законодавець у ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушень.

Колегією суддів встановлено, що 14 лютого 2006 року та 16 травня 2006 року ОСОБА_6 зверталася з заявами до Лазурненської селищної ради з приводу надання їй в оренду або у постійне користування земельної ділянки для використання належної їй на праві власності бази відпочинку орієнтовною площею 0,9 га.

Рішенням ІХ Сесії пятого скликання Лазурненської селищної Ради Скадовського району від 25 жовтня 2006 року № 114 приватному підприємцю ОСОБА_6 відмовлено у наданні земельної ділянки площею 0,9 га під розміщення бази відпочинку на території СОТ «Буревісник», у звязку з відсутністю погодження землекористувача Херсонського державного університету (п. п. 2.22).

Належним способом захисту права ОСОБА_6 на отримання земельної ділянки в оренду (користування) є оскарження вище зазначеного рішення Лазурненської селищної ради.

Крім того, слід зазначити, що земельна ділянка, на якій розміщена придбана позивачкою база відпочинку відноситься до земель державної власності (ст. 63 ЗУ «Про освіту», та ч. 4 ст. 84 ЗК України), рекреаційного призначення, тому, відповідно до ст. 149 ЗК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, її вилучення можливе лише за рішенням Кабінету Міністрів України.

Позивачка не позбавлена права реалізувати свої права, як власник нерухомого майна, однак в інший спосіб, але не шляхом визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею Херсонського державного університету.

З огляду на вище зазначене доводи апеляційних скарг заступника прокурора Херсонської області і Херсонського державного університету підлягають задоволенню, рішення суду, як таке, висновки якого не відповідають обставинам справи та до яких суд дійшов неправильно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6

На підставі викладеного, ст. ст. 16, 377,626,655 ЦК України, ст.120, 149 ЗК України, керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги заступника прокурора Херсонської області і Херсонського державного університету задовольнити.

Рішення Скадовського районного суду від 28 жовтня 2016 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, Херсонського державного університету, третя особа: Міністерство освіти і науки України про визнання недійсним рішення та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3