Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2007/17
Провадження № 2-з/376/21/2017
У Х В А Л А

"31" серпня 2017 р. суддя Сквирського районного суду Київської області Віговський С.І. розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сервіс"-ГУВ ОСОБА_2, про забезпечення позову, -

встановив:

29 серпня 2017 року за вх. № 6239/17 до Сквирського районного суду Київської області надійшла заява представника заявника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сервіс"-ГУВ (далі ТОВ "Сервіс"-ГУВ) ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Представник заявника в заяві просить суд, до подачі позовної заяви ТОВ "Сервіс"-ГУВ до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання вказаного у заяві оспорюваного договору оренди земельної ділянки недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, заборонити відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо цієї земельної ділянки, у тому числі, здійснювати будь-яку господарську діяльність на цій земельній ділянці та передавати її в суборенду.

Заява обґрунтована тим, що 21 лютого 2011 року між ТОВ "Сервіс"-ГУВ та ОСОБА_6 (помер 22 вересня 2013 року і правонаступником в порядку спадкування якого є ОСОБА_3Г.) укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 6,03 га, кадастровий номер :02:015:0002, строком на 10 років, який був зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Сквирському районі Київської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18 березня 2011 року за № 00217.

21 квітня 2017 року ОСОБА_3 без попередження ТОВ "Сервіс"-ГУВ уклала новий договір оренди земельної ділянки на 49 (сорок дев'ять) років з іншим орендарем, ОСОБА_4, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за № 91342403 від 06 липня 2017 року, чим на думку представника заявника, грубо порушила п. 24 Договору оренди землі та ст. 24 Закону України "Про оренду землі".

Виконавчий директор ТОВ "Сервіс"-ГУВ ОСОБА_7 звертався до Сквирського РВ ГУ НП у Київській області із заявою про порушення кримінального провадження щодо батька нового орендаря ОСОБА_4, - ОСОБА_8, за ст. 356 КК України (самоправство) у звязку з не реагуванням ОСОБА_4 на попередження виконавчого директора ТОВ "Сервіс"-ГУВ ОСОБА_7 проти проведення ним будь-яких сільськогосподарських робіт на спірній земельній ділянці.

Проте, як зазначає представник заявника, 26 серпня 2017 року ОСОБА_4 направив свого батька ОСОБА_8 з трактором для дискування спірної земельної ділянки, і незважаючи на заперечення виконавчого директора ТОВ "Сервіс"-ГУВ ОСОБА_7, продискував її.

У звязку із вищевикладеними обставинами, представник заявника вважав за необхідне до подачі позову до суду, звернутися із даною заявою про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову, подана до подання позовної заяви, розглядається судом не пізніше двох днів з дня її подання.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, вважає за необхідне повернути її заявнику, зважаючи на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Одним із видів забезпечення позову є заборона вчинення певних дій (п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України).

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК України).

За змістом ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що вживаючи заходи забезпечення позову, необхідно враховувати роз'яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

У пунктах 4, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" (далі Постанова № 9) розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Судом вбачається, що представником заявника до заяви про забезпечення позову не додано доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а саме, у суду відсутні докази, що спірна земельна ділянка, при ймовірному проведенні осінньо-польових робіт відповідачем ОСОБА_4, будь-яким способом оброблена, зокрема, чи проведено: дискування, виорювання, засівання, внесення мінеральних добрив, тощо.

При цьому, заборона відповідачу ОСОБА_4 чи будь-яким іншим фізичним і юридичним особам вчиняти будь-які дії з садіння, засівання рослинних культур, оброблення земельних ділянок, тощо, може призвести як до загибелі в подальшому урожаю, так і до спричинення значно більших збитків, ніж ті, які можуть бути їм спричинені, якщо сам позов про визнання оспорюваного договору оренди земельної ділянки недійсним та застосування наслідків недійсності правочину або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Суд вважає, що представником заявника ТОВ "Сервіс"-ГУВ необґрунтовано вид забезпечення позову, який він просить застосувати, оскільки в заяві про забезпечення позову представник заявника не обґрунтував необхідність вжиття саме вказаного заходу забезпечення позову та не зазначив причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість припущення представника заявника ТОВ "Сервіс"-ГУВ ОСОБА_2 про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, у звязку з не додержанням представником заявника ТОВ "Сервіс"-ГУВ ОСОБА_2 вимог ст. 151 ЦПК України при подачі заяви про забезпечення позову.

Крім того, представник заявника ТОВ "Сервіс"-ГУВ ОСОБА_2 при подачі заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви не врахував, що хоча відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, проте, згідно вимог ч. 4 ст. 151 ЦПК України та розясненням абз. 2 п. 1 Постанови № 9, за заявою заінтересованої особи суд, як виняток, може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню виключно права інтелектуальної власності, а не будь-яких інших прав майбутніх позивачів (у даному випадку, у заяві йдеться про порушення права оренди землі), оскільки розширеному тлумаченню диспозиція норми ч. 4 ст. 151 ЦПК України, не підлягає.

Згідно ч. 8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 151-153 Цивільного процесуального кодексу України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», п. 1, 4, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сервіс"-ГУВ ОСОБА_2 про забезпечення позову повернути заявнику, - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сервіс"-ГУВ.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_9