Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання звільнення незаконним, зміну формулювання підстав звільнення, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію за невикористану відпустку в сумі 433 грн. 50 коп.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. судових витрат.

У решті позовних вимог позивачу відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_2 покликався на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм процесуального права.

Вказувала, що в даному випадку суд першої інстанції неправильно визначив розмір судового збору.

Доводила, що станом на липень 2015 року, а саме на дату подання позову у цій справі, розмір судового збору визначався згідно підпункту 1 пункту 1 частини 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» і становив 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Розмір мінімальної заробітної плати, станом на 01 січня 2015 року складав 1218 грн. Позовні вимоги, на час прийняття оскаржуваного рішення, складалися із двох вимог немайнового характеру і трьох самостійних вимог майнового характеру. Із всіх позовних вимог судом першої інстанції частково задоволено лише одну, а саме про стягнення із Відповідача компенсації за невикористану відпустку Позивача в сумі 433,50 грн., що складає 0,73 частки від суми позовної вимоги (595, 06 грн.). Отже розмір судового збору в даному випадку мав би становити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати або 243,60 грн. Оскільки суд задовольнив лише 0,73 частину позовної вимоги, а саме 433.5 грн., то відповідно розмір судового збору, який підлягав стягненню із скаржника, мав би становити 177,83 грн. (243,6*0,73), а не 551,20 грн., як це зазначено в оскаржуваному рішенні.

З цих підстав просила рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2016 року змінити в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 177,83 грн., в решті рішення залишити без змін.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, завчасно була повідомлена про час і місце розгляду справи, однак до суду не зявилася і причин неявки суду не повідомила, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за її відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, при ухваленні рішення відповідно до ст.88 ЦПК України у звязку з частковим задоволенням вимог майнового характеру присудив до стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі 551 грн. 20 коп.

На час подання позову у даній справі, а саме в липні 20125 року, розмір судового збору визначався відповідно до п.п.1 п.1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» і становив 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, який на той час складав 1218 грн.

Місцевий суд частково задовольнив лише одну позовну вимогу ОСОБА_3, а саме про стягнення із ФОП ОСОБА_2 компенсації за невикористану відпустку в сумі 433,50 грн., що складає за твердженням апелянта 0,73 частки від суми заявленої в позові (595, 06 грн.). Однак розмір судового збору в даному випадку має становити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 243,60 грн. Отже, твердження апелянта про пропорційне зменшення розміру судового збору, який підлягав стягненню із відповідача, та мав би становити 177,83 грн. (243,6*0,73), а не 551,20 грн., не заслуговує на увагу. До стягнення з ОСОБА_2 підлягає судовий збір в розмірі не менше 243,60 грн., як це передбачено законом.

Отже, оскаржене судове рішення підлягає зміні в частині стягнення судового збору з ОСОБА_2 з 551,2 грн. на 243,6 грн.

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 було сплачено судовий збір в розмірі 606, 32 грн. (квитанція №22 від 27 січня 2017 року, отримувач УДК в м. Рівне 22030301).

Відповідно до розяснень даних в п.22 Постанови Пленуму ВСС України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, У разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов'язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

За таких обставин, місцевий суд не в повній мірі дотримався норм матеріального та процесуального права, його висновки в частині стягнення судового збору не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, п.3 ч.1 ст. 307, 309, 313-314, 316, 317, 324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2016 року змінити та зменшити стягнутий з ФОП ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір з 551,2 на 243,6 грн.

Зобовязати УДК в м. Рівне повернути ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір 606, 32 грн. (квитанція №22 від 27 січня 2017 року).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

ОСОБА_4