Єдиний унікальний номер 243/8972/17 Номер провадження 22-ц/775/2011/2017
Головуючий у 1 інстанції Мірошниченко Л. Єдиний унікальний номер 243/8972/17
суддя доповідач Жданова В.С. Номер провадження 22-ц/775/2011/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Жданової В.С.,

суддів: Будулуци М.С., Санікової О.С.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2017 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи: Словянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду з заявою про встановлення факту смерті, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 28.07.2017 року помер його дід ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина. Оскільки ця територія є окупованою, то отримані документи не мають юридичної сили і факт смерті діда йому потрібно встановити в судовому порядку для отримання свідоцтва про смерть і подальшого використання в цивільно-правових відносинах. У зв'язку з чим, заявник просив суд встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Бикове Биковського району Волгоградської області, який помер в м. Алчевськ Луганської області, Україна, 28.07.2017 року.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2.

У апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1. Ю. М., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з підставами відмови у задоволенні заяви, оскільки ОСОБА_1 на підтвердження факту смерті його діда було надано копії документів підтверджуючих смерть діда, оригінали фотокарток з кладовища, договір-замовлення на організацію та проведення захоронення, свідоцтво про поховання, довідку про проживання разом з дідом. Зазначає, що встановлення факту смерті його діда необхідно йому для оформлення спадкових прав, а тому вважає що встановлення даного факту породжує для нього юридичні наслідки.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не зявились, про розгляд справи повідомлені належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд виходив із того, що заявником не надано належних та допустимих доказів про родинний зв'язок з ОСОБА_2; що встановлення факту смерті останнього для заявника не породжує будь-яких юридичних наслідків. Більшість документів подані у копіях, а не в оригіналах, після розяснення судом положень статті 10,11,60,61 ЦПК України заявником не надано належних доказів та не заявлено клопотань про їх витребування судом.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

За змістом статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупованою територією України є ОСОБА_3 Крим та м. Севастополь.

Частиною 1 ст. 257 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до довідки від 04 жовтня 2017 р. № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 6) фактичним місцем проживання/перебування Смирнова Юрія Миколайовича зазначено вул. Лугова, б. 43, смт. Билбасівка, 84170, Словянський р-н Донецька обл..

Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у заяві про встановлення факту смерті його рідного діда зазначив, що останній помер у м. Алчевську Луганської області і до заяви додав копію свого паспорта, копію довідки переселенця, копію свідоцтва про народження ОСОБА_1, копію свідоцтва про народження матері ОСОБА_1, копію свідоцтва про розірвання шлюбу, копію свідоцтва про смерть матері, копію паспорта діда, копію лікарського свідоцтва про смерть, копію довідки про причину смерті, копію довідки № 36, копію свідоцтва про смерть діда, копію свідоцтва про поховання, копію договору-замовлення на організацію та проведення похорон, копію фотокартки з кладовища, копію відповіді заінтересованої особи.

Як на докази, що підтверджують факт смерті ОСОБА_2, заявник посилається на додані до заяви фотокопії документів.

При розгляді справи представником заявника адвокатом ОСОБА_4 надані оригінали вказаних документів, які досліджені судом , про що міститься запис у журналі судового засіданні від 26.10.2017 року о 8.46.45 ( а.с. 31). Про надання та дослідження у судовому засіданні оригіналів документів зазначено у судовому рішенні ( а.с. 34 абзац 5).

За таких підстав висновок суду першої інстанції щодо відсутності належних доказів ( оригіналів документів) не відповідає фактичним обставинам справи .

Як зазначає ОСОБА_1 у своїй заяві про встановлення факту смерті, померлий 28.07.2017 року ОСОБА_2 - його дід.

До матеріалів справи додано копію свідоцтва про народження серії IV-ЕД № 456326, батьками ОСОБА_1 є: батько - ОСОБА_5, мати - та ОСОБА_6 (а.с.7).

Відповідно до наданої копії свідоцтва про народження серії IV-YP № 1640128, батьками ОСОБА_7 ( після шлюбу Смірнової ) є : батько ОСОБА_2 мати - та ОСОБА_8 (а.с. 8). Аналіз вказаних документів підтверджує той факт, що заявник ОСОБА_9 є онуком померлого ОСОБА_2 по лінії матері.

Згідно копію довідки від 30.09.2017 р. № 36 онук ОСОБА_1 проживав сумісно з дідом ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, котрий помер 28.07.2017р., вели сумісне господарство по день його смерті (а.с. 14).

Відповідно до фотокопії Свідоцтва про смерть серії І-ВВ № 040004 , виданого установою, яка знаходиться на тимчасово окупованій території, 02 серпня 2017 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 28 липня 2017 року, в м. Алчевськ, про що вчинений запис акту № 920 (а.с. 15).

Вказаний факт також підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 463 та довідкою про причину смерті виданими 29 июля 2017 року установою, яка знаходиться на тимчасово окупованій території, згідно яких ОСОБА_2 помер 28 липня 2017 року (а.с 13-14).

На наданому заявником зображені зафіксовано місце поховання ОСОБА_2 (а.с 17).

Відповідно до свідоцтва про поховання № 755 від 02.08.2017р., видане ОСОБА_1, 31 липня 2017 року здійснив поховання померлого ОСОБА_2 І-ВВ №040004 на Західному кладовищі в м. Алчевську в секторі № ВОВ 8 ряд № 4 місце № 10.

Згідно наданої копії договору-заказу на організацію і проведення захоронення від 29.07.2017 р., замовником захоронення померлого ОСОБА_2 зазначено ОСОБА_1 (а.с. 17).

Листом від 06.10.2017р. за №2649/15.23-19 за підписом начальника Словянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2, оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», затвердженим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року № 1150/13024 (а.с. 18).

Згідно з п. 1 ст. 234 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень п. 5 ч. 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Особливий характер справ, які розглядаються в порядку окремого провадження зумовлює певні особливості процесу доказування, зокрема, відсутність змагальності в справі, оскільки сторонами в процесі є лише заявник та заінтересовані особи, активну позицію суду в процесі доказування, який за власним розсудом, з метою всебічного зясування обставин справи, може витребувати докази.

Так, згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 235 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до розяснень, наданих в п. п. 1, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 р. № 2398-УІ державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно ст.4 цього Закону органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній ОСОБА_3 Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад.

Статтею ст.17 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58,59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 59 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної ОСОБА_3 Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України.

додав копію свого паспорта, копію довідки переселенця, копію свідоцтва про народження ОСОБА_1, копію свідоцтва про народження матері ОСОБА_1, копію свідоцтва про розірвання шлюбу, копію свідоцтва про смерть матері, копію паспорта діда, копію лікарського свідоцтва про смерть, копію довідки про причину смерті, копію довідки № 36, копію свідоцтва про смерть діда, копію свідоцтва про поховання, копію договору-замовлення на організацію та проведення похорон, копію фотокартки з кладовища, копію відповіді заінтересованої особи.

ОСОБА_1 на підтвердження факту смерті його діда надав копію свідоцтва про смерть, копію довідки про причини смерті, копію лікарського свідоцтва про смерть, копію свідоцтва про поховання, копію договору-замовлення на організацію та проведення захоронення, фотокартки з кладовища . Сукупність цих доказів свідчить про доведеність його заяви.

Встановлення факту смерті діда заявника необхідно йому для оформлення спадкових прав, тобто встановлення даного факту породжує юридичні наслідки для ОСОБА_1

За вказаних обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2017 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, що народився у селі Бикове Биковського району Волоградської області та помер 28 липня 2017 року у місті Алчевськ Луганської області, Україна.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: