У Х В А Л А

іменем україни

15 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Луганської області від 04 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 07 грудня 2007 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 20 тис. доларів США. 09 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором.

Посилаючись на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку вона, незважаючи на вимоги, не погасила, позивач просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 152 878 грн. 72 коп.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 травня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 04 серпня 2016 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 224 грн. 23 коп. у тому числі: прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 835 грн. 22 коп., прострочену заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 26 389 грн. 01 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що банк надав суду копії договору та графіку платежів, які є нечитабельними, а розрахунок заборгованості не містить необхідних для перевірки його правильності реквізитів, тобто позивач своїх вимог не довів.

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що у результаті неналежного виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку вона, незважаючи на вимоги, не погасила. При цьому суд вказав на те, що позивач не довів факту надсилання відповідачеві вимоги про дострокове повернення повної суми кредиту, тому у нього не виникло право на дострокове стягнення цієї суми в судовому порядку. Тому суд стягнув лише поточну прострочену заборгованість.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 07 грудня 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 20 тис. доларів США.

09 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором. Отже, згідно вимог ст. ст. 512, 516 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» стало новим кредитором ОСОБА_3

Пред'являючи позов, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку ОСОБА_3, незважаючи на вимоги, не погасила.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктом 6.1.4 кредитного договору передбачено право банку при настанні подій, зазначених у п. 3.8 (зокрема порушення строків платежів), 3.9, 6.1.2. цього договору вимагати погашення заборгованості в повному обсязі (суми кредиту, нарахованих процентів, комісій, штрафних санкцій).

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову в позові щодо дострокового стягнення кредиту з огляду на відсутність доказів надсилання банком ОСОБА_3 повідомлень про дострокове повернення кредиту, оскільки не врахував того, що звернення до суду із позовом також є способом повідомлення боржника про вимогу дострокового повернення кредиту.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав належної правової оцінки твердженням банку про те, що ОСОБА_3 порушила умови кредитного договору щодо своєчасної оплати кредитних платежів, що відповідно до умов кредитного договору є підставою для дострокового повернення усієї суми кредиту. Отже апеляційний суд не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 04 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова