У Х В А Л А

20 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності на спадкове майно та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Київської міської ради, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту родинних відносин, визнання спадкоємцем третьої черги за правом представлення та визнання права власності на спадкове майно,

встановила:

Рішенням Дніпровсього районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано ОСОБА_4 спадкоємцем четвертої черги за законом майна померлого ОСОБА_6

У решті заявлених вимог відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_5 є двоюрідною сестрою ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У решті заявлених вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_5 є двоюрідною сестрою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_1; на квартиру АДРЕСА_2; на земельну ділянку площею 0,1254 га на території Жовтневої сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, садове товариство «Переяславське», ділянка 31; на причіп легковий -В, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску; на вклади, відкриті на ім'я ОСОБА_7, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6; на грошові вклади в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_6; на вклад на картковому рахунку, відкритого на ім'я ОСОБА_6

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу касаційного суду та ухвалити нове рішення, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, статті 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, статей 8, 9, 55, 64 Конституції України, статей 1261-1266 ЦК України, статті 335 ЦПК України.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 4 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

ОСОБА_4 пропущено строк подання заяви про перегляд, однак заявниця ставить питання про поновлення цього строку з посиланням на поважність причин його пропуску.

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних причин, що стверджується наявними у заяві доводами.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_5, апеляційний суд з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин положень частини 4 статті 1266 ЦК України та встановив, що ОСОБА_5 як двоюрідна сестра померлого ОСОБА_6 спадкує після нього за правом представлення як спадкоємець третьої черги, що виключає можливість спадкування ОСОБА_4, як спадкоємця четвертої черги.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від:

- 16 вересня 2009 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що після смерті особи мало місце змішане спадкування, при цьому в порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України суд на зазначене уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин, визнав за позивачами право на спадкування за правом представлення на частину будинку, при цьому в достатньому обсязі не вмотивував такого свого висновку, не встановив та не зазначив у рішенні на яке саме майно особи та на яку саме його частину відкрилася спадщина за законом при наявності заповіту, не визначився безпосередньо із колом спадкоємців за законом, не з'ясував яка частка спадкового майна належала б за законом померлій матері позивачів та відповідно підлягає поділу між позивачами з огляду на те, що відповідно до статті 529 ЦК УРСР 1963 року ОСОБА_3 також є спадкоємцем за законом першої черги і державним нотаріусом йому було видане свідоцтво про право на спадщину як такому, що прийняв її.

-від 25 листопада 20009 року суд касаційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_6 за законом п'ятої черги й не мають права на спадкування за статтею 1266 ЦК України при наявності спадкоємців за законом другої черги, племінників спадкодавця.

- 27 січня 2010 року суд касаційної інстанції виходив з того, що спадкоємець першої черги ОСОБА_7 мав право відмовитись від прийняття спадщини (від прийняття якої усунутий не був) на користь спадкоємця п'ятої черги внука, який є родичем другого ступеня споріднення.

-від 2 квітня 2008 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що відповідно до частини 1 статті 1266 ЦК України внуки, правники спадкоємця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. За змістом статті 1266 ЦК України спадкування за правом представлення має місце за умови, якщо спадкодавець не склав заповіт, а спадкоємець за законом помер до відкриття спадщини. Суд задовольняючи позов, у порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України на положення статті 1266 ЦК України уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не з'ясував складу спадщини особи, а також не встановив та не зазначив у рішенні спадкування якого виду здійснювалося після смерті особи (за законом чи за заповітом), а відповідно не визначився й з тим, чи є позивач спадкоємцем особи за правом представлення та на яке саме майно його право поширюється.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального та процесуального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку для подання заяви про перегляд рішення апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк для подання заяви про перегляд Верховним Судом України рішення апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності на спадкове майно та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Київської міської ради, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту родинних відносин, визнання спадкоємцем третьої черги за правом представлення та визнання права власності на спадкове майно за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук