АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1963/17 Головуючий 1 інст. - Сиротников Р.Є.
Справа № 643/8575/14-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» березня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 12 січня 2017 року по справі за поданням старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гресь Дениса Дмитровича, заінтересовані особи: ОСОБА_1, ОСОБА_3, по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення суми, про вирішення питання про примусове входження до квартири,

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року старший державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гресь Денис Дмитрович звернувся до суду з зазначеним поданням, в якому посилався на те, що на примусовому виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавчий лист № 643/8575/14-ц, виданий Московським районним судом м. Харкова від 18 липня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 365401,00 грн.

Зазначив, що 02 серпня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51805384, копію якої отримано боржником 27 серпня 2016 року, проте в строк для самостійного виконання виконавчого документа боржник не виконав. З метою виконання виконавчого документа державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Вказав, що згідно відповіді ДФС України інформація стосовно боржників-фізичних осіб про джерела отримання доходів боржник працює у ПП «С-АУРУМ», що знаходиться за адресою: м. Харків, проспект Л. Свободи, № 24, кім. № 3; згідно відповіді ДФС України інформація про номери рахунків, відкриті у банках та інших фінансових установах України боржник на обліку в органах ДФС України та ПФ України не перебуває; за боржником транспортні засоби не зареєстровані; згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить боржнику.

Зазначив, що державним виконавцем неодноразово здійснені виходи за адресою боржника, але перевірити майновий стан виявилося неможливим у зв'язку з тим, що двері квартири ніхто не відчинив, про що складені відповідні акти державного виконавця від 28 вересня 2016 року, 14 листопада 2016 року. Кожного разу при виході державного виконавця, боржнику залишався виклик, але жодного разу боржник за викликом не з'явився, що свідчить про ухилення боржника від виконання рішення суду. Також, державним виконавцем 13 грудня 2016 року боржнику направлено рекомендованим листом повідомлення, яке отримано боржником 14 грудня 2016 року, про вихід державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1, який запланований на 20 грудня 2016 року о 16:30.

Вказав, що державним виконавцем 20 грудня 2016 року о 16:30 здійснено вихід, але перевірити майновий стан виявилося неможливим у зв'язку з тим, що двері квартири ніхто не відчинив, про що складений відповідний акт. Станом на 24 листопада 2016 року боржник ухиляється від виконання рішення суду, суму боргу не сплатив.

Просив задовольнити подання та постановити вмотивоване рішення про примусове проникнення до житла (квартири АДРЕСА_1) ОСОБА_1, який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 для здійснення перевірки майнового стану боржника.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 січня 2017 року подання старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гресь Д.Д. про вирішення питання про примусове входження до квартири - задоволено, дозволено старшому державному виконавцю Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гресь Д.Д. примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 з метою здійснення перевірки майнового стану боржника.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу - скасувати та постановити нову ухвалу, якою в поданні державного виконавця відмовити. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що державним виконавцем не надано доказів, що він належним чином викликався до виконавчої служби.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, ухвалу суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з доведеності подання.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV, в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» від 04.11.2010 р. № 2677-VI (далі - Закон № 606-XIV).

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону № 606-XIV).

Згідно ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, одним із яких є виконавчі листи, що видаються судами (п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV).

Статтею 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст. 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (ст.25 Закону № 606-XIV).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на примусовому виконанні у Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 365401,00 грн.

02 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження. Копію постанови боржник отримав 27 серпня 2016 року. В постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено, що боржнику надавався строк для самостійного виконання рішення до 09 серпня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором не погасив.

В суді апеляційної інстанції представник Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_3 підтвердили, що ОСОБА_1 на теперішній час заборгованість за кредитним договором не погасив.

Постановою державного виконавця від 02 серпня 2016 року накладено арешт на майно боржника.

В актах державного виконавця від 28 березня 2016 року, 14 листопада 2016 року, 20 грудня 2016 року зазначено, що в присутності стягувача державним виконавцем здійснено вихід на адресу: АДРЕСА_1. Проте, двері квартири ніхто не відчинив, тому опис майна не було здійснено.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що його державний виконавець належним чином не викликав до виконавчої установи є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Пунктом 10 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Як вбачається з матеріалів справи державний виконавець з додержанням вимог Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 з відповідними змінами з метою виконання рішення суду звернувся обґрунтовано з поданням про примусове входження до житлового приміщення ОСОБА_1, оскільки іншого майна крім цієї квартири у ОСОБА_1 немає, заборгованість за кредитним договором він не погасив. При цьому державний виконавець посилався на акти від 28 березня 2016 року, 14 листопада 2016 року, 20 грудня 2016 року, згідно яких доступу до квартири він не мав, а ОСОБА_1 перешкоджав державному виконавцю у виконанні судового рішення.

Разом з тим в суді апеляційної інстанції державний виконавець пояснив, що фактично ОСОБА_1 його подання визнав, оскільки 06 лютого 2017 року ОСОБА_1 дозволив увійти у квартиру та здійснити опис майна. Проте до теперішнього часу ніяких виплат стягувачу він не сплатив, тому державний виконавець вважав, що його подання є актуальним до повного погашення боргу для подальшої перевірки майна боржника.

Згідно частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-ІV, суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини розглядає справи щодо невиконання судових рішень як порушення параграфу 1 статті 6 Конвенції (право на судовий захист) та статтю 1 Протоколу № 1 Конвенції (право на мирне володіння майном).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "право на суд" може бути примарним, якщо внутрішня правова система договірної держави дозволяє остаточному, обов'язковому судовому рішенню залишатися невиконаним на шкоду однієї сторони, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, повинно вважатися невід'ємною частиною "суду" для цілей статті 6 (див. справу "Бурдов проти рішення Росії" №59498/00, §§ 33-38, від 7 травня 2002 року).

Оскільки ОСОБА_1 рішення суду не виконує, суд першої інстанції обґрунтовано надав дозвіл державному виконавцю на примусове входження до належної на праві власності ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1.

За таких обставин судова колегія вважає, що ухвалене судове рішення відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи, підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.313, п.4 ч.1.ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 12 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя Судді колегії