Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Червинської М.Є., Загородньої І.М., КоротунаВ.М.,

розглянувши справу в попередньому судовому засіданні за позовом ОСОБА_4 до Покровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, Управління держгеокадастру у Покровському районі, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації, свідоцтва про право власності; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, Покровської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, Управління Держгеокадастру у Красноармійському районі, ОСОБА_6, про визнання особи добросовісним набувачем, визнання договору дійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Покровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Управління держгеокадастру у Покровському районі, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації, свідоцтва про право власності.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що згідно з рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 29 липня 2009 року вона є власником Ѕ частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Інша Ѕ частина будинку належить ОСОБА_6 Рішенням Красноармійського міського суду від 22 квітня 2010 року був здійснений розподіл житлового будинку, а саме, безпосередньо їй було виділено 56/100 часток всього домоволодіння, а ОСОБА_6 - 44/100 ідеальних часток домоволодіння. Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 2009 рік, площа земельної ділянки під будинком складає 1 743 кв.м. У травні 2016 року вона звернулась до ФОП ОСОБА_8 для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. У проекті технічної документації вказаний менший розмір земельної ділянки -0,0671 га, та іншою конфігурацією меж, ніж повинна бути. У подальшому вона дізналась, що частину її земельної ділянки було виділено на підставі рішення Красноармійської міської ради від 25 лютого 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою по відводу земельної ділянки ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку в районі будинку АДРЕСА_1, яким передана у власність ОСОБА_5 земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1. Указане рішення Красноармійської міської ради вважає незаконним, оскільки акт прийому-передачі, що включається до документації із землеустрою, не містить підпис землекористувачів. У зв'язку із порушенням її прав як землекористувача просить визнати недійсним та скасувати рішення Красноарміської міської ради від 25 лютого 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою по відводу земельної ділянки ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку в районі будинку АДРЕСА_1, і як наслідок, скасувати рішення про державну реєстрацію прав, винесене державним реєстратором від 25 лютого 2015 року стосовно земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,0578 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Красноармійського міськрайонного управління юстиції.

ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому вказував на те, що 30 травня 2016 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Коваленко О.В. Згідно умов вказаного договору ОСОБА_5 передала за плату, а він прийняв у власність і оплатив земельну ділянку загальною площею 0,0578 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Дану земельну ділянку було придбано за 18 831 грн, яку він сплатив відповідачу по справі. Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки було укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчено, сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов, просить визнати його добросовісним набувачем вказаної земельної ділянки загальною площею 0,0578 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої в Донецькій області у АДРЕСА_1, які він отримав у власність на підставі укладеного між ним та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу 30 травня 2016 року, визнати дій1сним договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2017 року, у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення в частині відмови в задоволенні її позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Судові рішення в частині вирішення зустрічного позову до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, згідно із ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження о набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Судами встановлено, що 15 вересня 2009 року за ОСОБА_4 і ОСОБА_6 зареєстровано по Ѕ частці у праві власності в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2009 року.

У подальшому рішенням цього ж суду від 22 квітня 2010 року вказаний житловий будинок розподілений між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 в натурі.

Указаними судовими рішеннями не було визначено розмір земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок, будівлі та споруди, щодо яких виникло право власності, зокрема, у позивача.

Судами також установлено, що рішенням Красноармійської міської ради від 25 лютого 2015 року затверджено проект землеустрою з відводу земельної ділянки ОСОБА_5 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. Передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,0578 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 із земель житлової і громадської забудови комунальної власності.

У подальшому ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку.

Отже, сторони по справі є власниками суміжних земельних ділянок.

Так, ОСОБА_4 звертаючись до суду з указаним позовом зазначила про те, що вона як суміжний власник земельної ділянки не погоджувала акт про відведення відповідачу у власність спірної земельної ділянки, та те, що оспорюваним рішенням органу місцевого самоврядування відповідачу було виділено частину належної їй на праві власності земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з п. «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою передбачений, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачений у ст. ст. 186, 186-1 ЗК України.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. При цьому ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Видається, що погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. Слід визнати правильною практику тих судів, які у разі виникнення спору не вважають саму по собі відсутність погодження меж підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

Будь-яких доказів у розумінні ст. ст. 10, 60 ЦПК України, як б підтверджували факт того, що на підставі рішення Красноармійської міської ради від 25 лютого 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою по відводу земельної ділянки ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку в районі будинку АДРЕСА_1, яким передана у власність ОСОБА_5 земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 було охоплено частину належної позивачу на праві власності земельної ділянки, позивачем не надано.

Відтак, правильними є висновки судів про відмову в позові за недоведеністю факту порушення земельних прав ОСОБА_4

Оскільки судами не встановлено порушень прав позивача, то правильними є висновки судів про відмову в позові в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку та скасування реєстрації права власності на вказану земельну ділянку на ім'я відповідача.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень в частині позову ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації, свідоцтва про право власності, не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2017 року в частині позову ОСОБА_4 до Покровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, Управління держгеокадастру у Покровському районі, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації, свідоцтва про право власності залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

І.М. Завгородня

В.М. Коротун