У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді-БоймиструкаС.В.,суддів:ОСОБА_1,ОСОБА_2,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Костопільського районного суду від 25 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: газета "Рівне Вечірнє" про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Костопільського районного суду від 25 жовтня 2016 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача газета "Рівне Вечірнє", про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано, що поширене 23 лютого 2016 року відповідачем ОСОБА_3 з трибуни пленарного засідання чергової сесії Рівненської обласної ради повідомлення «Почалися дзвінки від одного одіозного полковника міліції ОСОБА_5, який, якщо ви знаєте був депутатом від Партії Регіонів, з пропозицією вирішити питання щодо проходження атестації за певну суму» є інформацією що містять недостовірну інформацію негативного змісту, яка порушує права, свободи і законні інтереси позивача, принижує його честь, гідність та шкодить діловій репутації.

3обовязано ОСОБА_3 спростувати протягом 10 днів з дня набрання рішення суду законної сили недостовірну інформацію про позивача шляхом повідомлення на найближчій сесії Рівненської обласної ради наступного змісту: «Я, ОСОБА_3 спростовую недостовірну інформацію, поширену мною 23 лютого 2016 року з трибуни пленарного засідання чергової сесії Рівненської обласної ради щодо ОСОБА_5, визнаю неправомірність поширення такої інформації та приношу публічні вибачення».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 3000 (три тисячі) грн. у відшкодування моральної шкоди та 1147 (одну тисячу сто сорок сім) грн. 40 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_3. покликався на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про те, що повідомлення ОСОБА_3 щодо позивача висловлені з трибуни Рівненської обласної ради, є його твердженнями, а не його судженнями, оскільки воно висловлене в категоричній формі, а не у вигляді його особистих роздумів чи оціночних суджень про достовірність дій позивача. Однак з таким висновком погодитись неможливо оскільки поширена ОСОБА_3 інформація є його оціночним судженням, тобто висловлюванням, що не містить фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів («який як ви знаєте»), як це передбачено ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію».

Доводив, поряд із інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської Конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість (справа Лінгенс проти Австрії) де зазначено, що мають бути достатні підстави для висловлення оціночного судження, оскільки навіть оціночне судження, яке немає під собою фактичних підстав, може бути таким, що не підлягатиме захисту.

Звертав увагу, що судом першої інстанції в порушення вимог ст..212-214 ЦПК України не наведено у спірному рішенні доводів, з яких він виходив при частковому задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

З цих підстав просив рішення Костопільського районного суду від 25 жовтня 2016 року скасувати та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Представник газети «Рівне вечірнє» у встановленому законом порядку, завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не зявився і причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов в частині вимог до ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, щоповідомлення, висловлене відповідачем з трибуни сесії Рівненської обласної ради не є судженням, а є твердженням, оскільки висловлене в категоричній формі та не підтверджене жодними доказами, а сама інформація є недостовірною, негативною, що принижує його честь, гідність і дискредитує його в очах суспільства та порочить його ділову репутацію.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначає про те, що 23 лютого 2016 року відповідач на черговій сесії Рівненської обласної ради з трибуни зали для пленарних засідань у присутності усього депутатського корпусу, керівників органів державної влади та місцевого самоврядування області, представників засобів масової інформації та численних запрошених осіб, повідомив присутніх про те, що "Почалися дзвінки від одного одіозного полковника міліції ОСОБА_5, який якщо ви знаєте був депутатом від Партії Регіонів, з пропозицією вирішити питання щодо проходження атестації за певну суму". У той же день зазначена інформація була поширена газетою "Рівне вечірнє" в її електронному варіанті на однойменному сайті з розміщенням друкованого та відеоматеріалу виступу відповідача. Позивач стверджував, що дана інформація є недостовірною та ганьбить його честь, гідність, та ділову репутацію.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Частиною 1 ст.270 ЦК України констатується той факт, що відповідно до Конституції України фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі, як виду особистих немайнових прав.

Згідно із ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Із матеріалів справи вбачається, що суб'єктивні висловлювання відповідача стосовно позивача є інформацією, що містить недостовірні відомості негативного змісту, яка порушує права, свободи і законні інтереси позивача, принижує його честь, гідність та шкодить діловій репутації, які захищені положеннями ст. 3 Конституції України, ст.ст. 297, 299 ЦК України.

Відповідно до розяснень даних в абзаці 1 п. 15 та абзацах 1 і 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно п. 19 цієї ж постанови, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Колегія суддів приходить до висновку, що повідомлення відповідача щодо позивача, висловлене ним з трибуни Рівненської обласної ради, суд першої інстанції обґрунтовано розцінив саме як твердження, а не його судження, оскільки воно висловлене в категоричній формі, а не у вигляді його особистих роздумів чи оціночних суджень про добросовісність дій позивача. Вказане повідомлення висловлене відповідачем з трибуни сесії Рівненської обласної ради не підтверджене жодними доказами та ґрунтуються виключно на припущеннях, а тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем поширено завідомо неправдиві висновки.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що вказана інформація є оціночними судженнями, за які особу не може бути притягнуто до відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст. 30 Закону України "Про інформацію", оціночним судженням, за винятком наклепу, є висловлення, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлення, що не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовностилістичних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості .

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про інформацію" під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Відповідно до ч.3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Обов'язок переконатися у достовірності інформації за вимогами ч.2 ст. 302 ЦК України покладається на фізичну особу, яка її поширює.

Матеріали справи не містять доказів достовірності оспорюваної інформації та таких доказів не надано відповідачем під час розгляду справи апеляційною інстанцією, а тому вищевказану інформацію слід вважати недостовірною.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 п. 19 вказаної вище постанови якщо суб'єктивну думку висвітлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Право фізичної особи, особисте немайнове право якої порушене, на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди передбачено ст.280 ЦК України.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст. 297 ЦК України).

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди судом, в сумі 3000 грн., відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, вірно враховано обставини, за яких вона була заподіяна, глибина душевних страждань позивачу від завданої образи та розяснення дані в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року та п.9 Постанови від 31 березня 1995 року за № 4.

Судом першої інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Підстави для переоцінювання наявних в матеріалах справи доказів відсутні.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324,325 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: М.П. Григоренко

ОСОБА_1