Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/399/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2017 м.м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого- судді Надопта А.А.,

при секретарі - Онисько С.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до зацікавленої особи: приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Пилип М.А. про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою до зацікавленої особи: приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Пилип М.А. про встановлення факту, що має юридичне значення.

Вимоги заяви мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько заявника ОСОБА_3, після його смерті відкрилася спадщина, заявник прийняв спадщину та звернувся до нотаріуса з заявою про видачу спадщини, однак при оформленні спадщини, було виявлено розбіжності у правовстановлюючому документі, окрім того заявник звернувся до нотаріуса у зв'язку з наміром укласти договір купівлі-продажу свого будинку, однак у його правовстановлюючих документах також наявні ідентичні розбіжності.

У зв'язку з виявленими розбіжностями нотаріусом надано відмову, що до обох нотаріальних дій, у зв'язку з чим заявник змушений звернутися з заявою про встановлення факту належності його померлому батьку та йому правовстановлюючих документів до суду. Дана ситуація перешкоджає реалізувати заявнику своє право на спадщину та розпорядження належним йому майном.

Заявник ОСОБА_1 та його батько були працівниками «Вилоцького ДОК», заявник з батьком та їхні сім»ї отримали квартири, які перебували на балансі даного підприємства. Заявник із покійним батьком проживали в даних квартирах, згодом наказом «Вилоцького ДОК» було вирішено продати заявнику та його батьку квартири в яких вони проживали, а саме, АДРЕСА_1 Після того між «Вилоцьким ДОК» заявником та його батьком були укладені договори купівля-продажу згаданих квартир, вони з батьком оплатили вартість квартир згідно договору.

Однак після вказаних дій адміністрація «Вилоцького ДОК» відмовилася реєструвати договір купівлі-продажу в нотаріуса, у зв'язку з чим заявник та батько звернулися з позовами про визнання договору купівлі-продажу укладеним та визнання права власності (справи № 2-186/95 та № 2-167/95). Згадані позови були задоволені в повному обсязі та на підставі рішень, винесених Виноградівським районним судом від 24.02.1995 року, зареєстроване право власності на квартири, на рішеннях були проставлені реєстрові написи на право особистої власності.

Однак при «Вилоцьким ДОК» при виготовленні наказів та довідок було безпідставно проведено переклад імені та по батьків батька заявника, а як наслідок і зазначення по-батькові в документах на ім'я заявника, адвокатом при підготовці позову до суду не було звернуто увагу на дані розбіжності, батько заявника та сам заявник є угорці за національністю, а тому вони не звернули увагу на такі розбіжності, окрім того батько заявника ОСОБА_3 погано володів українською мовою. Дана ситуація привела до того, що судове рішення було винесено згідно наявних в матеріалах доказів вірно, хоча фактично ім'я заявника та ім'я батька заявника записано невірно.

Отже в даному випадку рішення суду після поставлення реєстрового напису є саме правовстановлюючим документом, який зареєстрований згідно визначеного законодавством порядку, на час його реєстрації. Заявник ОСОБА_1 просить суд встановити факт належності рішення з реєстровим написом, єдиний оригінальний екземпляр якого перебуває в його розпорядженні, а не рішення суду, копію якого може отримати будь яка особа, права якої зачіпає дане рішення, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи. Зважаючи на той факт, що даний документ видавав суд, а помилка допущена в документах приєднаних до матеріалів справи, які видані «Вилоцьким ДОК» та той факт, що адвокатом було не звернено увагу на дані розбіжності та написано позовну заяву з помилками (неправильно зазначено ім'я позивачів) привело до того, що відсутній інший механізм захисту прав заявника, окрім як визнання факту належності документу. Внесення змін в рішення суду не передбачене чинним законодавством.

Спору відносно майна, належність правовстановлюючих документів на яке необхідно встановити, немає, а тому звернення з заявою в порядку окремо мого провадження є вірним.

Факт того, що правовстановлюючий документ, судове рішення від 24.02.1995 року № 2-167/95, належить батьку заявника, підтверджується наступними письмовими доказами: згідно свідоцтва про народження батька заявника він записаний як ОСОБА_3, також правильно ім'я записано в атестаті про середню освіту, паспорті громадянина України та військовому білеті. Згідно трудової книги, виданої «Вилоцьким ДОК» батько заявника був записаний як ОСОБА_3 (рос.мов.), однак можливості внести виправлення немає. Однак пенсійне посвідчення видане на ім'я ОСОБА_3, тобто було встановлено достатній трудовий стаж для отримання пенсії, на даний момент оригінал трудової книги зберігається у УПФ України у Виноградівському районі, на запит про видачу копій з якої було отримано відмову. Доказом того, що правовстановлюючий документ належить батьку заявника є також заповіт, де в числі свого майна ОСОБА_3, мешканець АДРЕСА_2 зазначає квартиру в якій проживає. Також доказам належності документу є те, що згідно рішення суду №2-167/95 ОСОБА_4 звертається з позовом до «Вилоцького ДОК» та ОСОБА_5, яка згідно витягу про реєстрацію шлюбу є жінкою ОСОБА_3, окрім того з мого свідоцтва про народження вбачається, що дане подружжя є моїми батьками. Також факт належності документу підтверджується фактичним проживанням в квартирі батька, що підтверджується довідкою про склад сім»ї селищної ради від 29.07.2004 року та рішенням сільської ради від 10.08.2005 року №364, в якому батьку заявника ОСОБА_3, мешканцю АДРЕСА_3. Згідно печатки в паспорті про реєстрацію ОСОБА_3 був зареєстрований в АДРЕСА_2 з 20.04.1995 року. Окрім вказаного технічний паспорт виданий 28.03.1995 року (день реєстрації рішення в БТІ) на згадану квартиру, виготовлений на ім'я ОСОБА_3, який зазначений як власник майна, також технічна документація на газифікацію будинку виготовлена на «ОСОБА_3».

Факт того, що правовстановлюючий документ, судове рішення від 24.02.1995 року № 1-168/95, належить заявнику підтверджується наступними письмовими доказами: згідно свідоцтва про народження заявника його батько ОСОБА_3, а мати ОСОБА_5, ім'я заявника записано як ОСОБА_1, що і відповідає дійсності, ім'я згідно паспорту відповідає даним свідоцтва про народження, таке саме ім'я записано в РНОКПП та дипломі про закінчення середнього професійного-технічного училища. В перше розбіжності виникли після закінчення заявником 8 класів та отримання свідоцтва про восьмирічну освіту, де його ім'я записано як ОСОБА_3 (рос.мов.), однак вже в атестаті про середню освіту ім'я заявника записано вірно ОСОБА_3 (рос.мов.), згідно вказаних свідоцтв збігаються його дата народження та навчальний заклад, окрім того часовий проміжок між видачею документів у два роки (8 та 10 клас). Наступний документ в якому ім'я заявника записано невірно є військовий білет, де заявник зазначений, як ОСОБА_3, рік народження та місце проживання збігається з заявником. Зважаючи, що договір на підставі якого за заявником визнано право власності укладений з підприємством де заявник працював одни з основних доказів є трудова книга, в якій заявник був помилково записаний як ОСОБА_3, однак в трудовій книжці було внесено виправлення за його останнім місце роботи, вже після 2012 року та записано ім'я заявника згідно паспорта, зважаючи на той факт, що трудову видавали та заповняли за першим місцем роботи, а саме «Вилоцьким ДОК» то можна дійти висновку, що ними було допущено помилку при прийнятті заявника на роботу (здійснено переклад імені), що як наслідок привело до таких обставин. Окрім вказаного згідно правовстановлюючого документу, рішення суду №1-168/95, позов подано ОСОБА_6 до «Вилоцького ДОК» та ОСОБА_7, згідно свідоцтва про одруження заявника, виданого 22.01.1994 року, де ім'я заявника записано вірно, ОСОБА_7 є його дружиною, окрім того такі дані зазначені в свідоцтвах про народження їхніх дітей. Також доказом є факт, реєстрації заявника у квартирі АДРЕСА_4 з 13.05.1987 року та проживання в ній до 25.01.2016 року.

Всі наведені факти в сукупності свідчать про те, що дана ситуація є результатом помилки в написанні імені, всі фактичні дані свідчать про належність мені та батьку правовстановлюючих документів, а єдиним способом захисту моїх прав є звернення в суд з даною заявою.

Заявник ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що вимоги заяви підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Зацікавлена особа- приватний нотаріус Пилип М.А., будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явився.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд знаходить заяву підлягаючою до задоволення із-за таких підстав.

У відповідності до вимог ст.ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько заявника ОСОБА_3, після його смерті відкрилася спадщина, заявник прийняв спадщину та звернувся до нотаріуса з заявою про видачу спадщини, однак при оформленні спадщини, було виявлено розбіжності у правовстановлюючому документі, окрім того заявник звернувся до нотаріуса у зв'язку з наміром укласти договір купівлі-продажу свого будинку, однак у його правовстановлюючих документах також наявні ідентичні розбіжності.

У зв'язку з виявленими розбіжностями нотаріусом надано відмову, що до обох нотаріальних дій, у зв'язку з чим заявник змушений звернутися з заявою про встановлення факту належності його померлому батьку та йому правовстановлюючих документів до суду. Дана ситуація перешкоджає реалізувати заявнику своє право на спадщину та розпорядження належним йому майном.

Заявник ОСОБА_1 та його батько були працівниками «Вилоцького ДОК», заявник з батьком та їхні сім»ї отримали квартири, які перебували на балансі даного підприємства. Заявник із покійним батьком проживали в даних квартирах, згодом наказом «Вилоцького ДОК» було вирішено продати заявнику та його батьку квартири в яких вони проживали, а саме, АДРЕСА_1 Після того між «Вилоцьким ДОК» заявником та його батьком були укладені договори купівля-продажу згаданих квартир, вони з батьком оплатили вартість квартир згідно договору.

Однак після вказаних дій адміністрація «Вилоцького ДОК» відмовилася реєструвати договір купівлі-продажу в нотаріуса, у зв'язку з чим заявник та батько звернулися з позовами про визнання договору купівлі-продажу укладеним та визнання права власності (справи № 2-186/95 та № 2-167/95). Згадані позови були задоволені в повному обсязі та на підставі рішень, винесених Виноградівським районним судом від 24.02.1995 року, зареєстроване право власності на квартири, на рішеннях були проставлені реєстрові написи на право особистої власності.

Однак при «Вилоцьким ДОК» при виготовленні наказів та довідок було безпідставно проведено переклад імені та по батьків батька заявника, а як наслідок і зазначення по-батькові в документах на ім'я заявника, адвокатом при підготовці позову до суду не було звернуто увагу на дані розбіжності, батько заявника та сам заявник є угорці за національністю, а тому вони не звернули увагу на такі розбіжності, окрім того батько заявника ОСОБА_3 погано володів українською мовою. Дана ситуація привела до того, що судове рішення було винесено згідно наявних в матеріалах доказів вірно, хоча фактично ім'я заявника та ім'я батька заявника записано невірно.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 року, яка була чинна до 19.01.1996 року, тобто була дійсна підчас реєстрації рішень як правовстановлюючих документів, яка проведена в 1995 році, визначено Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Відповідно до п. 28 згаданого переліку до таких документів відносяться рішення суду про визнання за громадянином права власності на будинок (домоволодіння), що набуло законної сили, або виконавчий лист, на підставі цього рішення.

Відповідно до п. 23 згаданої Інструкції на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою. Якщо на документі про право особистої власності на будинок немає місця для реєстраційного напису, власникові надається реєстраційне посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа.

Окрім вказаного згідно п. 49 наказу Міністерства юстиції Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України документом на підтвердження права власності може бути рішення суду.

Отже в даному випадку рішення суду після поставлення реєстрового напису є саме правовстановлюючим документом, який зареєстрований згідно визначеного законодавством порядку, на час його реєстрації. Заявник ОСОБА_1 просить суд встановити факт належності рішення з реєстровим написом, єдиний оригінальний екземпляр якого перебуває в його розпорядженні, а не рішення суду, копію якого може отримати будь яка особа, права якої зачіпає дане рішення, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи. Зважаючи на той факт, що даний документ видавав суд, а помилка допущена в документах приєднаних до матеріалів справи, які видані «Вилоцьким ДОК» та той факт, що адвокатом було не звернено увагу на дані розбіжності та написано позовну заяву з помилками (неправильно зазначено ім'я позивачів) привело до того, що відсутній інший механізм захисту прав заявника, окрім як визнання факту належності документу. Внесення змін в рішення суду не передбачене чинним законодавством.

Крім того, слід звернути увагу на те, що розбіжності такого роду, а саме переклад іноземних імен за час УРСР проводилися постійно, через привілейований стан російської мови в СРСР, що створили цілу низку справ про встановлення фактів такого роду. Однак це не є наслідком помилок чи недбалості конкретних осіб, це наслідок неправильної, помилкової мовної політики запровадженої в СРСР.

Спору відносно майна, належність правовстановлюючих документів на яке необхідно встановити, немає, а тому звернення з заявою в порядку окремого провадження є вірним.

Факт того, що правовстановлюючий документ, судове рішення від 24.02.1995 року № 2-167/95, належить батьку заявника, підтверджується наступними письмовими доказами: згідно свідоцтва про народження батька заявника він записаний як ОСОБА_3, також правильно ім'я записано в атестаті про середню освіту, паспорті громадянина України та військовому білеті. Згідно трудової книги, виданої «Вилоцьким ДОК» батько заявника був записаний як ОСОБА_3 (рос.мов.), однак можливості внести виправлення немає. Однак пенсійне посвідчення видане на ім'я ОСОБА_3, тобто було встановлено достатній трудовий стаж для отримання пенсії, на даний момент оригінал трудової книги зберігається у УПФ України у Виноградівському районі, на запит про видачу копій з якої було отримано відмову. Доказом того, що правовстановлюючий документ належить батьку заявника є також заповіт, де в числі свого майна ОСОБА_3, мешканець АДРЕСА_2 зазначає квартиру в якій проживає. Також доказам належності документу є те, що згідно рішення суду №2-167/95 ОСОБА_4 звертається з позовом до «Вилоцького ДОК» та ОСОБА_5, яка згідно витягу про реєстрацію шлюбу є жінкою ОСОБА_3, окрім того з мого свідоцтва про народження вбачається, що дане подружжя є моїми батьками. Також факт належності документу підтверджується фактичним проживанням в квартирі батька, що підтверджується довідкою про склад сім»ї селищної ради від 29.07.2004 року та рішенням сільської ради від 10.08.2005 року №364, в якому батьку заявника ОСОБА_3, мешканцю АДРЕСА_3. Згідно печатки в паспорті про реєстрацію ОСОБА_3 був зареєстрований в АДРЕСА_2 з 20.04.1995 року. Окрім вказаного технічний паспорт виданий 28.03.1995 року (день реєстрації рішення в БТІ) на згадану квартиру, виготовлений на ім'я ОСОБА_3, який зазначений як власник майна, також технічна документація на газифікацію будинку виготовлена на «ОСОБА_3.».

Факт того, що правовстановлюючий документ, судове рішення від 24.02.1995 року № 1-168/95, належить заявнику підтверджується наступними письмовими доказами: згідно свідоцтва про народження заявника його батько ОСОБА_3, а мати ОСОБА_5, ім'я заявника записано як ОСОБА_1, що і відповідає дійсності, ім'я згідно паспорту відповідає даним свідоцтва про народження, таке саме ім'я записано в РНОКПП та дипломі про закінчення середнього професійного-технічного училища. В перше розбіжності виникли після закінчення заявником 8 класів та отримання свідоцтва про восьмирічну освіту, де його ім'я записано як ОСОБА_3 (рос.мов.), однак вже в атестаті про середню освіту ім'я заявника записано вірно ОСОБА_3 (рос.мов.), згідно вказаних свідоцтв збігаються його дата народження та навчальний заклад, окрім того часовий проміжок між видачею документів у два роки (8 та 10 клас). Наступний документ в якому ім'я заявника записано невірно є військовий білет, де заявник зазначений, як ОСОБА_3, рік народження та місце проживання збігається з заявником. Зважаючи, що договір на підставі якого за заявником визнано право власності укладений з підприємством де заявник працював одни з основних доказів є трудова книга, в якій заявник був помилково записаний як ОСОБА_3, однак в трудовій книжці було внесено виправлення за його останнім місце роботи, вже після 2012 року та записано ім'я заявника згідно паспорта, зважаючи на той факт, що трудову видавали та заповняли за першим місцем роботи, а саме «Вилоцьким ДОК» то можна дійти висновку, що ними було допущено помилку при прийнятті заявника на роботу (здійснено переклад імені), що як наслідок привело до таких обставин. Окрім вказаного згідно правовстановлюючого документу, рішення суду №1-168/95, позов подано ОСОБА_6 до «Вилоцького ДОК» та ОСОБА_7, згідно свідоцтва про одруження заявника, виданого 22.01.1994 року, де ім'я заявника записано вірно, ОСОБА_7 є його дружиною, окрім того такі дані зазначені в свідоцтвах про народження їхніх дітей. Також доказом є факт, реєстрації заявника у квартирі АДРЕСА_4 з 13.05.1987 року та проживання в ній до 25.01.2016 року.

Всі наведені факти в сукупності свідчать про те, що дана ситуація є результатом помилки в написанні імені, всі фактичні дані свідчать про належність мені та батьку правовстановлюючих документів, а єдиним способом захисту моїх прав є звернення в суд з даною заявою.

Дані розбіжності створюють перепону в законному праві на отримання ним пенсії.

У відповідності до вимог ст. 234 ЦПК України, суди розглядають справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а згідно п.п. 1, 6 ч.1 ст. 256 ЦПК України - про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або паспорті. Відповідно до вимог ст. 256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема факту родинних відносин між фізичними особами.

Верховним Судом України звернуто увагу на те, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 61, 214, 215, 218, 271-275 ЦПК України та Постановою ПВС України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, згідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, правовстановлюючого документу: судового Рішення Виноградівського районного суду від 24.02.1995 року №2-167/95, яке згідно реєстрового напису зареєстровано 28.03.1995 року Виноградівським районним бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу №6 за реєстровим № 657, в якому він значиться як ОСОБА_4.

Встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, правовстановлюючого документу: судового Рішення Виноградівського районного суду від 24.02.1995 року №2-168/95, яке згідно реєстрового напису зареєстровано 28.03.1995 року Виноградівським районним бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу №6 за реєстровим № 656, в якому він значиться як ОСОБА_6.

На рішення суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий А. А. Надопта