Справа №568/650/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 р. м.Радивилів Рівненської області

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Мельник Д.В.,

секретар судового засідання Саган В.В.,

з участю:

позивач ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Крупецької сільської Ради Радивилівського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Крупецької сільської Ради Радивилівського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме на будинковолодіння №1 по вулиці Тиха в селі Гайки Радивилівського району Рівненської області, яке складається із житлового будинку, погріба з шийкою, літньої кухні та сараю.

Відповідач по справі не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просить розглядати справу у відсутність їх представника (а.с.26).

Керуючись ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України про те, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд прийшов до висновку про можливість розгляду цивільної справи у відсутність представника відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві. Зі слів ОСОБА_1 на даний момент він володіє та користується даним будинком, спору між спадкоємцями щодо спадщини громадянки ОСОБА_2 немає. Також, позивач вказав на те, що він уже отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на інше майно померлої.

Нотаріус відмовив позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок. Свою відмову у видачі свідоцтва, нотаріус мотивував відсутністю правовстановлюючих документів на домогосподарство. Взявши до уваги пояснення позивача ОСОБА_1, позицію відповідача, оцінивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення зі слідуючих підстав.

Відповідно до ст.213 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Із досліджених судом письмових доказів встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом до майна померлої 06.01.2000 року в селі Крупець Радивилівського району громадянки ОСОБА_2, яка є його рідною бабою(а.с.7,8,13,14,20).

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень діючого Цивільного кодексу України від 1.01.2004 року, його норми застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (тобто після 1 січня 2004 року). Відповідно до пункту №1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином, до правовідносин щодо прийняття ОСОБА_1 спадщини своєї баби ОСОБА_2, яка померла 06.01.2000 року, необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року.

27.05.2003 року позивачу ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину майна померлої громадянки ОСОБА_2І.(а.32).

Досліджені судом обставини щодо отримання позивачем ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, підтверджують прийняття ним спадщини після смерті своєї баби.

Норми ст.524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року вказують на те, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Таким чином позивач ОСОБА_1, як спадкоємиць за заповітом, має право на спадкування усього належного ОСОБА_2 майна, у відповідності до заповіту від 17.02.1995 року.

У дослідженій судом постанові нотаріуса від 23.03.2017 року вказано про неможливість видачі позивачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в селі Гайки Радивилівського району у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.10).

Відповідно до ч. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що померла ОСОБА_2 проживала у шлюбі з ОСОБА_3, який помер 03.10.1994 року і є спадкоємцем його майна (а.с.9,12,13,).

Відповідно до довідки посадових осіб Крупецької сільської Ради Радивилівського району №2012 від 14.09.2017 року, згідно погосподарської книги №6 особовий рахунок №501, домогосподарство в селі Гайки вул.Тиха, №1 належало ОСОБА_3(а.с.28,30)

Суд робить висновок про те, що померла ОСОБА_2, будучи спадкоємцем майна померлого чоловіка ОСОБА_3, у відповідності до ст.ст. 524,529,549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, як спадкоємиця за законом, є такою, що прийняла спадщину померлого чоловіка, так як фактично вступила у володіння його спадковим майном. Дані фактичні обставини підтверджуються офіційною довідкою посадових осіб Крупецької сільської Ради Радивилівського району №2012 від 14.09.2017 року(а.с. 28,30).

Таким чином позивач ОСОБА_1, як спадкоємиць за заповітом, має право на спадкування усього належного ОСОБА_2 майна, у відповідності до заповіту від 17.02.1995 року, в тому числі і на спадкування домогосподарства в селі Гайки вул.Тиха,№1 Радивилівського району.

Дослідженні судом інші письмові докази підтверджують позовні вимоги ОСОБА_1 щодо спадкування ним прав та обовязків померлої ОСОБА_2І.(а.с.14-19).

У відповідності до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 не наполягає на стягненні з відповідача судових витрат по справі.

Вважаючи на норми ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо принципу диспозитивності цивільного судочинства (розпорядження особами, які беруть участь у справі, своїми правами на власний розсуд), суд не стягує з відповідача, на користь позивача, судові витрати по справі.

На підставі викладеного, керуючись прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України, нормами ст.ст. 524, 529, 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Крупецької сільської Ради Радивилівського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно задовільнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове нерухоме майно, а саме на будинковолодіння №6 по вулиці Жовтневій в селі Крупець Радивилівського району Рівненської області, яке складається із житлового будинку, погріба з шийкою, літньої кухні та сараю.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з моменту його проголошення через Радивилівський районний суд до апеляційного суду Рівненської області сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а також особами, які не брали участі у справі, але суд вирішив питання про їх права та обовязки.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.В.Мельник