АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/446/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/127/К/17 Ткаченко С.В.
Категорія - 19 (І) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

Іменем України

21 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Чубіна А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Ваш Авто» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізінгу недійсним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Ваш Авто» ( надалі - ТОВ «ЛК «Ваш Авто») про визнання договору фінансового лізінгу недійсним та стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що 30.11.2015 р. між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 002007, предметом якого є придбання у власність лізингодавцем предмету лізингу - автомобілю марки Geeli MK (Comfort) китайського виробництва вартістю 129000грн. та передання його лізингоодержувачу на строк та умовах, передбачених договором - протягом 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію оформлення даного договору (7% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу). Сплативши 01.12.2015 р. на користь відповідача 67650 грн., позивач предмет лізингу так і не отримав, відповідач відмовився, з посиланням на те, що зараз бажаний автомобіль відсутній. Позивач 04.12.2015 р. звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору та повернення сплаченого платежу, однак відповідач відмовив у поверненні коштів.

Посилаючись на несправедливими умовами договору лізингу, звуження обов'язків лізингодавця, передбачених Законом України "Про фінансовий лізинг" та ЦК України, виключення відповідальності відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу, передачі речі належної якості та одночасно значне розширення права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Позивач просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу від 30.11.2015 р. № 002007 та стягнути на його користь з ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" сплачені кошти в сумі 67650 грн. та судові витрати.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2016 року позов задоволено. Визнано договір фінансового лізингу № 002007 від 30.11.2015 р. укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія " ВАШ АВТО " - недійсним. Стягнуто з ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" на користь ОСОБА_2 кошти сплачені по договору фінансового лізингу № 002007 від 30.11.2015 р. в сумі 67650,00 грн. та судові витрати в сумі 1228 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ТОВ «ЛК «Ваш Авто» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що суд не врахував, що усі істотні умови оспорюваної угоди відповідають вимогам законодавства, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання її недійсною й застосування наслідків недійсності.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Згідно наявних в матеріалах зворотних поштових повідомлень, сторони належним чином повідомлені про розгляд справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.11.2015 р. між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу № 002007, предметом якого є придбання у власність лізингодавцем предмету лізингу - автомобілю марки Toyota Camri (Comfort) вартістю 129 000 грн. та передання його лізингоодержувачу на строк та умовах, передбачених договором - протягом 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію оформлення даного договору (7% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу). (а.с. 7 - 12 ).

Згідно квитанції від 01.12.2015 р. ОСОБА_2 сплатив на користь ТОВ «ЛК «Ваш Авто» 67 650 грн., що є першим внеском 50% від вартості предмету лізингу. (а.с. 14 ).

Сторонами не заперечувалось, що предмет лізингу позивач так і не отримав.

Позивач 04.12.2015 р. звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору та повернення авансового внеску у розмірі 67650 грн. (а.с. 15).

З листа ТОВ «ЛК «Ваш Авто» № 1181 від 05.01.2016 р. видно, що договір фінансового лізингу № 002007 від 30.11.2015 року розірваний 08.12.2015 року, але в поверненні сплачених платежів в розмірі 67650,00 грн. позивачеві відмовлено ( а.с.38)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з невідповідності укладеної угоди положенням Закон України «Про захист прав споживачів» та наявності підстав для визнання її недійсною за положеннями ст.ст. 18, 19 цього Закону та застосування наслідків недійсності правочину.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини, щодо виконання укладеної угоди про надання послуг, спрямованих на придбання товару в групах, договору лізингу укладеного між сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 30 листопада 2015 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, як встановлено судом, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 8.7 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має ураховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 30 листопада 2015 року, укладений між сторонами , нотаріально посвідчено не було.

Тому суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про визнання його недійсним та стягнув з відповідача сплачені за недійсним право чином кошти.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313- 315 ЦПК України, колегія судів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Ваш Авто» - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2016року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

В.П. Зубакова