РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/7288/16-ц

Провадження № 2/643/545/17

27.04.2017 року Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Стальмакової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради, про виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить виселити відповідача з кімнати АДРЕСА_1 (далі - Кімната).

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником вказаної Кімнати, яку нею набуто у власність на підставі договору дарування, укладеного між нею (обдарованою) та ОСОБА_3 (дарувальником). В Кімнаті зареєстровані дві особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 До того, як позивач стала власником квартири, в ній проживали її дочка ОСОБА_3 та її колишній цивільний чоловік ОСОБА_2 Дочка позивача не проживає в даній квартирі більше року, тоді як відповідач, який не є членом її сім'ї, продовжує там проживати. На прохання переїхати проживати в інше житло відповідач відповідає відмовою, в зв'язку з чим позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні 27.04.2017 року позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 29.09.2016 року заперечував проти позову. В обґрунтування заперечень зазначив, що Кімната у власність ОСОБА_3 придбавалась в кредит, який фактично був сплачений відповідачем, та він проживає в Кімнаті з дати її придбання ОСОБА_3 Також відповідачем було надано пояснення, згідно яких він проживав в цивільному шлюбі з позивачем.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.04.2017 року заперечував проти заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи - Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в судове засідання не з'явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

08.06.2016 року між ОСОБА_3 з однієї сторони (Дарувальником) та ОСОБА_1 з іншої сторони (Обдарованою) укладено Договір дарування, відповідно до п. 1 якого Дарувальник подарувала та передала в дар Обдарованій, а Обдарована прийняла в дар Кімнату. Пунктом 2 Договору передбачено, що Квартира належить Дарувальнику на праві власності, яке підтверджується договором купівлі-продажу кімнати від 19.09.2008 року. Зазначений Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Матейченко О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1089.

Зазначені обставини також підтверджуються даними Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 61282624 від 13.06.2016 року.

Як вбачається з довідки № 2288 від 07.06.2016 року, виданої КП «Жилкомсервіс», за адресою Кімнати зареєстровані дві особи: ОСОБА_3 з 15.10.2008 року та відповідач ОСОБА_2 з 19.02.2014 року.

Факт реєстрації відповідача за адресою Кімнати також підтверджується даними адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Харківській області.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Верховним Судом України в постановах від 05.11.2014 року по справі № 6-158цс14, від 16.11.2016 року по справі № 6-709цс16, висловлено наступні правові позиції.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Крім того, Верховним Судом України зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Вказані вище правові позиції є обов'язковими для судів.

Судом з даних довідки КП «Жилкомсервіс» та адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС встановлено, що відповідач набув право користування Кімнатою за часів, коли її власником була ОСОБА_3

З пояснень представника позивача, які не спростовані відповідачем, вбачається, що останній не є членом сім'ї позивача та не веде з нею спільне господарство.

Даних відносно того, що між позивачем, як новим власником Кімнати, та відповідачем укладено договір найму (оренди тощо) Кімнати, згідно якого у відповідача зберігається право користування Кімнатою, суду не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку, що із припиненням права власності на Кімнату у ОСОБА_3, відповідач втратив право користування цією Кімнатою.

При цьому суд не може визнати обґрунтованими доводи відповідача, на які він посилався в обґрунтування заперечень проти позову, з наступних підстав.

Відповідачем надано суду копію Кредитного договору № 6/4/2008/840-К/843 від 19.09.2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» з однієї сторони (Банком) та ОСОБА_3 з іншої сторони (Позичальником), відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 26542,32 доларів США. Цільове використання кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі- продажу № 2814 від 19.09.2008 року, що укладений між Позичальником та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, згідно якого Позичальник придбає у власність нерухоме майно, а саме Кімнату № 34, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, правомірність набуття Кімнати у власність спочатку ОСОБА_3, а потім позивача, презюмується.

Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України суду не надано належних та допустимих доказів, а саме рішення суду, яке набрало законної сили, яке б спростовувало правомірність набуття Кімнати у власність вказаних вище осіб, а також підтверджувало доводи відповідача щодо наявності у нього прав на Кімнату станом на час розгляду справи.

При цьому суд враховує, що відповідні доводи, якими відповідач обґрунтовував заперечення проти позову, були ним висловлені ще 29.09.2016 року, дане рішення ухвалено 27.04.2017 року, тобто через понад півроку. За вказаний період часу будь-яких інших доказів, які б підтверджували доводи відповідача, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з кімнати АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, понесені останньою судові витрати у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Крівцов Д.А.