АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/1110/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Крамар В.М.
Провадження № 22-ц/789/219/17 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

секретар - Романюк Х.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Приват Банк на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 13 грудня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ПАТ КБ Приват Банк звернулось в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору б/н від 19 серпня 2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 11 327,63 грн., з яких: 298,14 грн. заборгованість за кредитом, 7 113, 89 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 2 900 грн. нарахована пеня та комісії, 500 грн. штраф (фіксована частина), 515,60 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 13 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ Приват Банк 1 135,70 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 19 серпня 2013 року та 138,16 грн. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ Приват Банк просить рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів та штрафів є незаконним. Зменшуючи суму процентів, суд дійшов хибного висновку про те, що ПАТ КБ ПриватБанк збільшив розмір процентів в односторонньому порядку з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства.

Сторони у судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд прийшов до переконання, що нарахування відсотків у розмірі 7 113, 89 грн. не відповідає умовам договору та розміру відсоткової ставки, вказаної у розрахунку заборгованості. Враховуючи розмір отриманих ОСОБА_1 кредитних коштів (300 грн.), відсоткову ставку згідно умов договору 30% (з моменту укладення договору до 1.09.2014 року), 34, 8% (з 1.09.2014 до 1.04.2015 року), та 43, 2% (з 1.04.2015 року до 30.06.2016 року), розмір нарахованих процентів за період з моменту укладення договору 19.08.2013 року до 30.06.2016 року становить 307, 29 грн., а не 7 113, 89 грн., як нараховано банком. Суд навів у рішенні детальний розрахунок процентів. Окрім цього, стягуючи штраф за порушення строків виконання зобовязання та відмовляючи у стягненні пені та комісії, суд прийшов до висновку про те, стягнення штрафу та пені є подвійною відповідальністю за одне й теж порушення щодо строків виконання зобовязання, а тому в силу ст. 61 Конституції України не може бути одночасно застосоване. При цьому суд врахував, що позивач не надав розрахунок пені та комісії, тому в стягненні 2900 грн. пені та комісії відмовив, стягнувши штраф.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 19 серпня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір б/н від 19 серпня 2013 року, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписавши заяву-анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ОСОБА_1 погодився на те, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, а також тарифами, складає договір про надання банківських послуг.

Згідно з умовами договору, базова ставка процентів у місяць складає 2,5% , що складає 30% річних (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році), із можливістю зміни процентної ставки за кредитом. Розмір щомісячних платежів складає 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. У випадку порушення строків платежів передбачено нарахування пені та штрафів.

Кошти у сумі 300 грн. ОСОБА_2 отримав, однак зобовязань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів не виконав належним чином.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем було внесено лише один платіж 12.10.2013 року: 9,63 грн. на сплату процентів та 100 грн. на погашення наданого кредиту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За таких обставин судом вірно стягнуто суму заборгованості по кредиту та проценти за користування кредитними коштами.

При визначенні суми процентів, які підлягають стягненню з відповідача, судом надано оцінку розрахунку процентів, представленому позивачем.

Суд прийшов до вірного висновку, що нарахування процентів в розмірі 7 113, 89 грн. на суму заборгованості 286, 10 грн. не відповідає умовам договору.

Навівши обгрунтування, зазначивши детальний розрахунок, суд прийшов до вірного висновку про те, що сума заборгованості за процентами складає 307, 29 грн. (з врахуванням відсоткової ставки 30%, яка в подальшому змінювалась на 34,8% та 43, 2%).

Доводи апеляційної скарги про те, що зменшуючи суму процентів, суд дійшов хибного висновку про те, що ПАТ КБ ПриватБанк збільшив розмір процентів в односторонньому порядку з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства, колегія суддів вважає голослівними та повязаними з нерозумінням рішення суду.

Суд першої інстанції не зазначав у рішенні про те, що відсоткова ставка була збільшена банком незаконно. Навпаки, наводячи власний розрахунок суми процентів, суд врахував відсоткову ставку у тих же розмірах за ті ж періоди, які вказані у позивачем у розрахунку заборгованості 30% (з 19.08.2013 року до 1.09.2014 року), 34, 8% (з 1.09.2014 року до 1.04.2015 року) та 43, 2 % (з 1.04.2015 року по 30.06.2016 року). Проте, саме нарахування суми процентів (а не процентної ставки) у розмірі 7 113, 89 грн., проведене банком з порушенням прав ОСОБА_1

Так, з врахуванням суми отриманого та неповернутого кредиту 300 грн., періоду з 19.08.2013 року по 30.06.2016 року та розміру процентної ставки, який змінювався (30%, 34,8% та 43,2%), шляхом математичного обрахунку в результаті не виходить сума 7 113, 89 грн.

Наведений позивачем розрахунок є необгрунтованим.

Так, наприклад, за період з 30.04.2016 по 29.05.2016 року за 29 днів банком нараховано 592, 42 грн. процентів на суму простроченої заборгованості 286, 10 грн. при відсотковій ставці 43, 2 % річних.

При обрахунку 43,2% річних від суми 286, 10 грн. за 29 днів повинно бути нараховано 9,95 грн. (285, 10 грн. х 43, 2% /100% =123, 60 грн. річних процентів; 123, 60 грн. /360 днів у році згідно з Умовами надання банківських послуг = 0,34 грн. процентів у день; 0,34 грн. х 29 днів = 9, 95 грн.).

Яким чином та за допомогою яких математичних формул банк обрахував зазначену у позові суму процентів, у матеріалах справи не наведено.

Судом у рішенні наведено детальний розрахунок процентів, із зазначенням формули обрахунку, яка відповідає умовам укладеного між сторонами договору.

Доводи апеляційної скарги розрахунків суду не спростовують. Ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не доведено, яким чином із суми наданого ОСОБА_1 300 грн. кредиту при процентній ставці від 30% до 43, 2% менш як за три роки нараховано 7 113, 89 грн. процентів.

Підстав для зміни рішення суду в частині визначення розміру процентів колегія суддів не вбачає.

Також законним і обгрунтованим є рішення суду в частині відмови у стягненні пені за прострочення виконання зобовязань.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору, а саме п.1.1.5.21 Умов і Правил надання банківських послуг, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожен день прострочення.

В той же час, відповідно до п.1.1.5.20 Умов кредитного договору за порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанні, передбаченому договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний заплатити Банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії.

Враховуючи зазначені норми закону, а також ту обставину, що умовами договору штраф і пеня передбачені за одне і те ж порушення несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, а тому їх одночасне застосування є неможливим в силу ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій за результатами перегляду справи № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Окрім цього, зазначаючи у позові вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією у сумі 2900 грн. позивач не вказав, і з матеріалів справи неможливо встановити, які суми із загальної 2900 грн. є пенею, а які комісією, за які послуги нарахована ця комісія та чому вона включена до пені.

Рішення суду є законним та обгрунтованим, підстав для його зміни чи скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Приват Банк на рішення відхилити.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3