Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3222/17
Провадження №: 2/332/1321/17
У Х В А Л А

28 листопада 2017 р. суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Андрюшина Л.А., розглянувшизаяву ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 05.12.2008 рокув сумі 117634,05грн., мотивуючи свої вимоги тим, що в порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, щомісячних погашень кредиту не здійснювала, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка до теперішнього часу не погашена.

Разом із позовною заявою позивачем подана заява про забезпечення позову. В обґрунтуванняякої зазначено, що в ході відпрацювання проблемної заборгованості ОСОБА_1 банку стало відомо, що відповідачу на підставі договору дарування належить ? частина будинку № 150, розташованого по вул. Друкарській м. Запоріжжя.Найчастіше за порушенням зобовязань перед банком відбувається вчинення відповідачем всіх можливих заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного відповідачу майна й коштів. Це виражається у передачі третім особам права власності на майно й кошти або його переховування від банку й державної виконавчої служби, а також проведення інших операцій х майном та коштами щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги. З огляду на викладене вважають що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а тому,з метою недопущення позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного відповідачу майна, просятьзастосувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на ? частку будинку 150 загальною площею 50,80кв.м, який розташований по вул. Друкарській м. Запоріжжя, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до розяснень, що містяться у п.1, п.4 та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження в ній(за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд(суддя), має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засідання(залежно від стадії розгляду справи).

На підставі ухвали суду від 28 листопада 2017 року було відкрито провадження по даній цивільній справі.

Згідно із п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України одним з видів забезпечення позову єнакладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

З долученої до заяви про забезпечення позову інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ? частина будинку 150 по вул. Друкарській м. Запоріжжя, належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 24.11.2003 року, дата державної реєстрації 01.12.2003 року. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1. В той самий час доказів того, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є однією і тією ж особоюматеріали справи не містять, оскільки відсутні належні відомості щодо зміни особою прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_1.

Таким чином, враховуючи, що власником майна щодо якого позивач просить застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження є ОСОБА_2 відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а відповідачем у справі є ОСОБА_1 відсутні правові підстави застосовувати до цього майна заходи забезпечення позову внаслідок не доведеності того факту, що ? частку будинку 150 загальною площею 50,80кв.м, який розташований по вул. Друкарській м. Запоріжжя належить відповідачеві ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 151-153,209,293 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала,відповідно до офіційного тлумачення положення пункту 2 частини першої статті 293 ЦПК України у рішенні Конституційного Суду України № 12-рп/2010 від 28.04.2010р., може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Андрюшина Л.А.