Справа № 359/9863/16-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/3581/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 21.09.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

21 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство Еліт-Таксі» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2016 року ТОВ «АТП Еліт-Таксі» звернулося до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 123 656 грн. 52 коп., обґрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_2 працював в товаристві на посаді водія автотранспортних засобів і за ним був закріплений автомобіль марки «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1.

06 вересня 2014 року приблизно о 1 год. 00 хв. в м. Києві на пл. Перемоги, 1 відповідач, керуючи автомобілем «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1, здійснював поворот ліворуч та в порушення п.16.6 ПДР України не переконався у тому, що виконання цього маневру буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, у звязку з чим допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який рухався по смузі зустрічного руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобіля отримали механічні пошкодження.

ТОВ «АТП Еліт-Таксі» відшкодувало ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 96 774 грн. 72 коп., що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження, в зв»язку з чим позивач просив стягнути з відповідача вищевказану суму в порядку регресу на підставі ст.1191 ЦК України.

Крім того, внаслідок винних дій відповідача під час виконання останнім трудових обов»язків позивач зазначав матеріальної шкоди в розмірі 26 881 грн. 80 коп., яка полягає у витратах на ремонт автомобіля марки «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2, зважаючи на те, що з ним 29 травня 2014 року було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, і займана ОСОБА_2 посада міститься в розділі ІІ Переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 96 774 грн. 72 коп. в порядку регресу, сплачені товариством потерпілій особі; завдану товариству діями відповідача матеріальну шкоду в розмірі 26 881 грн. 80 коп., а також понесені по справі судові витрати.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Автотранспортне підприємство Еліт-Таксі» матеріальну шкоду в розмірі 123 656 грн. 52 коп., а також витрати на оплату судового збору в розмірі 2 543 грн. 85 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що з 17 грудня 2013 року ТОВ «АТП Еліт-Таксі» є володільцем та користувачем автомобіля марки «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується копією договору оренди №17-12/13 від 17 грудня 2013 року (а.с.40-42), а також копією акту прийому-передачі транспортного засобу в оперативну оренду від 17 грудня 2013 року (а.с.42 зворот).

29 травня 2014 року ТОВ «АТП Еліт-Таксі» в особі директора ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_2 трудовий договір (а.с.5-7). Наказом директора ТОВ «АТП Еліт-Таксі» №114-к від 02 червня 2014 року (а.с.18) ОСОБА_2 був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів.

Наказом директора ТОВ «АТП Еліт-Таксі» №15-п від 1 серпня 2014 року (а.с.11) за ОСОБА_2 був закріплений автомобіль марки «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1.

На підставі подорожнього листа службового легкового автомобіля №050914/28 (а.с.23) протягом 5 вересня 2014 року 6 вересня 2014 року відповідач ОСОБА_2 виконував трудові обовязки по оплатному перевезенню пасажирів в закріпленому за ним автомобілі.

З копії постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року (а.с.34-35) вбачається, що 6 вересня 2014 року приблизно 1 години 00 хвилин в м. Києві на пл. Перемоги, 1 ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1, здійснював поворот ліворуч та в порушення п.16.6 ПДР України не переконався у тому, що виконання цього маневру буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого ОСОБА_2 допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який рухався по смузі зустрічного руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обом автомобілям були спричинені механічні пошкодження. Даною постановою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

З копії рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року (а.с.74-77) вбачається, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної ОСОБА_3 внаслідок пошкодження його автомобіля, склав 146 774 грн. 72 коп. Станом на день дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, повязана з експлуатацією автомобіля марки «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1, була застрахована в ПрАТ «Галицька», яка виплатила ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн. Інша частина матеріальної шкоди в розмірі 96 774 грн. 72 коп., що є різницею між завданими реальними збитками та страховим відшкодуванням (146 774,72 50 000), була стягнута з ТОВ «АТП Еліт-Таксі» на користь ОСОБА_3

Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 01 листопада 2016 року (а.с.49-50) вбачається, що на виконання рішення суду ТОВ «АТП Еліт-Таксі» відшкодувало ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 96 774 грн. 72 коп.

З копії наряду-замовлення №К-00000288 від 11 вересня 2014 року (а.с.58) вбачається, що вартість ремонту автомобіля марки «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1, становила 26 881 грн. 80 коп., які були сплачені ТОВ «АТП Еліт-Таксі» 11 вересня 2014 року, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №637 від 11 вересня 2014 року (а.с.59).

Судом також встановлено, що 29 травня 2014 року ТОВ «АТП Еліт-Таксі» уклало з ОСОБА_2 договір про повну (індивідуальну) матеріальну відповідальність (а.с.9), за яким ОСОБА_2 зобовязався в повному обсязі відшкодувати збитки, спричинені позивачу з його вини. Такий же обовязок передбачений в п.2.2.22.14 трудового договору, укладеного 29 травня 2014 року між ТОВ «АТП Еліт-Таксі» та відповідачем (а.с.5-7).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, однак повністю з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки суд першої інстанції, розглядаючи справу, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та, відповідно, допустив неправильне застосування норм матеріального права, що їх врегульовують.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобов»язання, а саме із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України).

Як роз»яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, установою, організацією сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред»явлення регресного позову.

Отже, спірні правовідносини у справі, яка переглядається, регулюються положеннями КЗпП України, статтею 233 якого встановлено строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Суд першої інстанції не перевірив, чи дотримався позивач установленого статтею 233 КЗпП річного строку для звернення до суду з відповідним позовом, наслідком чого стало ухвалення помилкового рішення в частині задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 26 881 грн. 80 коп., сплачених товариством за ремонт автомобіля «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1.

Так, судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ТОВ «АТП Еліт-Таксі» сплатив 11 вересня 2014 року за ремонт пошкодженого з вини відповідача ОСОБА_2 автомобіля «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1, 26 881 грн. 80 коп., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №637 від 11 вересня 2014 року (а.с.59), і саме з цього моменту розпочався перебіг встановленого ст.233 КЗпП України річного строку для звернення до суду з позовом про відшкодування завданої відповідачем позивачу шкоди.

З позовною заявою до суду позивач звернувся 13 грудня 2016 року (а.с.1), тобто з пропуском визначеного ст. 233 КЗпП України річного строку звернення до суду, в зв»язку з чим його вимога про стягнення з відповідача завданої ним товариству шкоди в розмірі 26 881 грн. 80 коп. задоволенню не підлягає.

Оскільки суд першої інстанції при задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «АТП Еліт-Таксі» матеріальної шкоди в розмірі 26 881 грн. 80 коп. допустив неправильне застосування норм матеріального права, не застосувавши положення ст.233 КЗпП, яка підлягає до застосування, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги позивача.

Щодо законності та обґрунтованості рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «АТП Еліт-Таксі» матеріальної шкоди в розмірі 96 774 грн. 72 коп. в порядку регресу, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 130 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов»язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівника гарантуються шляхом установлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, що така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов»язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається тільки у випадках, зазначених у законодавстві.

Повна матеріальна відповідальність настає лише у випадках, передбачених ст.134 КЗпП.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу був укладений письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; а також майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Згідно із ст.1351 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в повному обсязі, понад середній місячний заробіток відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами 29 травня 2014 року було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, за яким ОСОБА_2 зобов»язався в повному обсязі відшкодувати ТОВ «АТП Еліт-Таксі» збитки, завдані з його вини.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно з трудовим законодавством працівника не можна притягнути до повної матеріальної відповідальності у випадках, не передбачених ст. 134 КЗпП.

Пунктом 1 зазначеної статті установлено, що працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству, у випадку, коли між ними відповідно до ст.1351 КЗпП укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затверджено постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року №447/24, яка діє на території України відповідно до постанови Верховної ОСОБА_4 України від 12 вересня 1991 року №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР». Цей перелік не підлягає розширеному тлумаченню. Договори про повну матеріальну відповідальність із працівниками, чиї посади (виконувана робота) в зазначеному переліку не вказані, юридичної сили не мають.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працював в ТОВ «АТП Еліт-Таксі» на посаді водія автотранспортних засобів (а.с.18).

В Переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатись письмові договори по повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, посада водія автотранспортних засобів не вказана, в зв»язку з чим договір про повну матеріальну відповідальність, укладений між сторонами 29 травня 2014 року, юридичної сили не має.

Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі, більшому ніж передбачено ст. 132 КЗпП, з підстав укладення між сторонами договору про повну матеріальну відповідальність, є помилковим, а рішення суду в цій частині таким, що підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав до задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальних збитків в порядку регресу, колегія суддів, зважаючи на доведеність факту завдання цих збитків винними протиправними діями відповідача, дійшла висновку про її часткове задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача завданої шкоди в розмірі середнього місячного заробітку відповідача згідно ч. 1 ст. 132 КЗпП.

Визначаючи розмір середнього місячного заробітку ОСОБА_2, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно наявної в справі довідки про доходи (а.с.70) заробітна плата ОСОБА_2 за останні два місяці перед звільненням складала: за серпень 2014 року 1 000,00 грн., за вересень 2014 року 1 267,05 грн. Таким чином, середній місячний заробіток відповідача складає: (1 000,00 грн. + 1 267,05 грн.) : 2 = 2 267,05 грн. : 2 = 1 133,53 грн., що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, оскільки судом при ухваленні рішення порушено норми матеріального права, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення вимоги ТОВ «АТП Еліт-Таксі» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу та відмову у задоволенні вимоги про стягнення шкоди, завданої підприємству, в зв»язку з пропуском позивачем визначених ст.233 КЗпП України строків звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство Еліт-Таксі» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство Еліт-Таксі» матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 1 133 грн. 53 коп. та понесені по справі судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп.

В задоволенні решти вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство Еліт-Таксі» - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: