20.04.2017 Справа № 363/3550/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у шлюбі понад 15 років, а саме з 07.03.2011 року по 13.06.2016 рік. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області 13.06.2016 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу у них народилось дві доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після їх розлучення залишились проживати разом з нею і знаходяться на її утриманні. За час перебування у шлюбі ними було набуто таке майно: автомобіль марки DAEWOO LANOS, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, вартістю 36 000 грн.; автомобіль марки TOYOTA CAROLLA, сріблястого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, вартістю 131 474, 45 грн.; пральна машина вартістю 5 000 грн.; холодильник вартістю 1 500 грн.; диван вартістю 8 000 грн.; шафа купе вартістю 8 500 грн.; та телевізор марки SAMSUNG ue32d5000rw, вартістю 7 000 грн. Після розірвання шлюбу вони проживають окремо, всі речі домашнього вжитку та документи, що підтверджують їх вартість та час придбання залишились у відповідача. Вона разом з дітьми вимушена була винайняти житло, а всі вищеперераховані речі залишились у користуванні ОСОБА_2, окрім телевізора, який вона взяла з собою. Щодо транспортних засобів, вказала, що автомобіль марки DAEWOO LANOS був придбаний в кредит спільно з ОСОБА_2 у 2005 році. Кредитний договір був оформлений на ОСОБА_2, а вона, як дружина виступала поручителем по договору купівлі продажу зазначеного автомобіля. Аналогічно в 2007 році було придбано автомобіль марки TOYOTA CAROLLA, де вона також виступала поручителем по кредитному договору. Також зазначила, що один з вказаних транспортних засобів, а саме автомобіль марки DAEWOO LANOS, вони придбали для заробітку, відповідачем було відкрито ПП ОСОБА_2, діяльність перевезення пасажирів «таксі». Після розлучення, ОСОБА_2 запевнив її, що потреби ділити їх майно не має, частину заробітку від підприємницької діяльності він буде віддавати їй на дітей. Оскільки, більша частина вказаного майна залишилась у користуванні відповідача, а він в свою чергу не допомагає їй, вона змушена звернутись до суду з даним позовом та просить суд, визнати обєктом права сумісної власності подружжя автомобіль марки DAEWOO LANOS, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, автомобіль марки TOYOTA CAROLLA, сріблястого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, пральну машину, холодильник, мякий диван,шафу купе, телевізор SAMSUNG ue32d5000rw; розділити майно, що є їх спільною сумісною власністю наступним чином: визнати за нею та відповідачем право власності на ? частину за кожним автомобіля марки DAEWOO LANOS, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, та автомобіля марки TOYOTA CAROLLA, сріблястого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску; визнати за нею право власності на телевізор SAMSUNG ue32d5000rw; визнати за ОСОБА_2,І. право власності на пральну машину, холодильник, шафу купе, та мякий диван; виділити у її користування автомобіль марки TOYOTA CAROLLA, сріблястого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску; зобовязати ОСОБА_2 передати їй автомобіль марки TOYOTA CAROLLA, сріблястого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску разом з ключами та документами на нього; виділити у користування ОСОБА_2 автомобіль марки DAEWOO LANOS, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску; та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

У судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву повністю підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд її задовольнити.

Відповідач та його представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали у повному обсязі, надали письмові заперечення проти позовної заяви, у судовому засіданні надали пояснення аналогічні тим, що містяться в запереченнях проти позову, та просили суд відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін та свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13.06.2016 року розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був зареєстрований 07.03.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 26 (а.с. 10).

Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилось дві доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в свідоцтвах про їх народження сторони записані батьками (а.с. 8-9).

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Під час перебування у шлюбі сторони придбали майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: автомобіль марки DAEWOO LANOS, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, вартістю 36 000 грн. та автомобіль марки TOYOTA CAROLLA, сріблястого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, вартістю 131 474, 45 грн., власником якого є ОСОБА_2 та пральну машину; холодильник; диван; шафа купе; телевізор марки SAMSUNG ue32d5000rw (а.с. 13-19, 130).

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно допостанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК України, присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбаченихст. 364 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми.

Так, відповідно дост. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358ЦК України.

Пленум Верховного Суду України впостанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

Згідно звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу № 674-16 від 30.11.2016 року, складеного ТОВ «Альянс - Укрексперт», ринкова вартість автомобіля марки DAEWOO LANOS, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску складає 46 100 гривень. (а.с. 101-118).

Згідно звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу № 673-16 від 30.11.2016 року, складеного ТОВ «Альянс - Укрексперт», ринкова вартість автомобіля марки TOYOTA CAROLLA, сріблястого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску складає 160 400 гривень. (а.с. 119-140).

Разом з тим, позивач, всупереч на ст. 364 ЦК України, не порушив питання про одержання від відповідача як іншого співвласника грошової компенсації вартості належної їй частки в спільному майні, виходячи з того, що спірні транспортні засоби є річчю неподільною.

Таким чином, враховуючи, що набуті сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірні транспортні засоби є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою і відповідачем право власності - за кожним на 1/2 частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об'єкт на режим спільної часткової власності.

Враховуючи, що спірні транспортні засоби є неподільною річчю, і жодною із сторін не вчинено дій, передбачених ч.ч. 4, 5 ст.71 СК України, суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності.

Що стосується вимоги позивача про витребування з володіння відповідача спірного автомобілю марки TOYOTA CAROLLA, сріблястого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску разом з ключами та документами на нього, суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки підтверджень того, що відповідач ОСОБА_2 перешкоджає їй у користуванні спільним автомобілем та не надає ключі та документи на нього відсутні.

Також, зідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії В03 № 532581, видно, що ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю, та його діяльність пов'язання з надання послуг таксі. Як було встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 придбав автомобіль TOYOTA CAROLLA, саме з метою ведення господарської діяльності з надання послуг таксі на вказаному транспорному засобі (а.с. 99-100).

Крім того, позивач просила виділити в порядку поділу спільного майна подружжя пральну машину вартістю 5 000 грн. холодильник вартістю 1 500 грн., диван вартістю 8 000 грн., шафу купе вартістю 8 500 грн. та телевізор марки SAMSUNG ue32d5000rw, вартістю 7 000 грн., які вони придбали під час перебування у шлюбі.

Однак, твердження позивачки про те, що ці речі було придбано у період шлюбу саме нею в інтересах сімї за її власні кошти не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Крім того, згідно з довідкою виданою виконавчим комітетом Вишгородської міської ради, за час перебування у шлюбі сторони проживали разом з батьками відповідача ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, власником якої є матір відповідача ОСОБА_2 (а.с. 95).

Відповідно до заперечень відповідача ОСОБА_2 вищезазначене майно та всі перелічені речі, які позивач просить визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя, були придбані не позивачем самостійно за її власні грошові кошти, а батьками відповідача ОСОБА_2 для задоволення їх побутових потреб і у подальшому надавалися подружжю в їх користування. Всі ці обставини також підтвердив допитаний у якості свідка батько відповідача ОСОБА_7, а тому не може бути предметом розподілу (а.с. 89-94, 151-155).

Окрім того, телевізор марки SAMSUNG ue32d5000rw, який дійсно був придбаний за спільні грошові кошти подружжя, без будь яких перешкод відданий позивачу, яка наразі ним і користується, що власно також підтвердила позивач, та зазначила у своєму позові.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч зазначеному, позивач не довів існування зазначеного в позові нерухомого майна, яке підлягає поділу, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 5-11, 60, 61,209. 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_1, сірого кольору 2004 року та на автомобіль TOYOTA Carolla, державний номерний знак НОМЕР_2 сріблястого кольору 2007 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_1, сірого кольору 2004 року та на 1/2 частину автомобіля TOYOTA Carolla, державний номерний знак НОМЕР_2 сріблястого кольору 2007 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_1, сірого кольору 2004 року та на 1/2 частину автомобіля TOYOTA Carolla, державний номерний знак НОМЕР_2 сріблястого кольору 2007 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1631 грн.06 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його отримання копії цього рішення в апеляційний суд Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

Головуючий: М.Б. Баличева