Провадження №22-ц/784/1979/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 473/2316/17 Головуючий І інстанції - Старжинська О.Є.
Провадження № 22-ц/784/1979/17 Доповідач - Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

при секретарі - Шагай О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженої відповідальністю (далі - ТОВ) «Южная логистическая компания» на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Южная логистическая компания» про зміну формулювання причини та дати звільнення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому посилалась на те, що з 02.06.2015 року вона працювала на посаді торгового агента ТОВ «Южная логистическая компания» (далі - ТОВ «ЮЛК», відповідач). В її функціональні обов'язки входило прийняття замовлень на поставку товару до клієнтів, проведення розрахунків з клієнтами, передача їх до головного офісу ТОВ «ЮЛК» та інше. Функціональні обов'язки вона виконувала добросовісно та порушень трудової дисципліни ніколи не допускала. Наприкінці квітня 2017 року керівництво ТОВ «ЮЛК» безпідставно почало її звинувачувати, що нібито з її вини сталася нестача товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів. На ґрунті цього між ними виникли неприязні відносини і працювати в подальшому стало неможливо. Керівництво ТОВ «ЮЛК» відібрало у неї службовий планшет, з допомогою якого вона здійснювала замовлення товару, а також попередило всіх клієнтів, щоб більше не проводили з нею будь-яких операцій. 21.04.2017 року вона Новою поштою направила до ТОВ «ЮЛК» заяву про звільнення її з займаної посади за власним бажанням відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України. 20.04.2017 року за станом здоров'я вона була вимушена звернутися за медичною допомогою до Вознесенської ЦРЛ та піти на лікарняний, де продовжувала лікування до 09.05.2017 року. Після закриття лікарняного, 10.05.2017 року вона прибула до ТОВ «ЮЛК», де передала копії листків непрацездатності своєму безпосередньому керівнику - територіальному менеджеру ТОВ «ЮЛК» ОСОБА_2 Вона вважала, що її вже звільнено з ТОВ «ЮЛК» за власним бажанням, оскільки пройшло більше двох тижнів. Вважала, що її звільнено з 10 травня 2017 року та очікувала, що їй надійде будь-яка відповідь з товариства, однак відповіді так і не отримала. 25.05.2017 року на адресу ТОВ «ЮЛК» було надано адвокатський запит, щодо повідомлення про результати розгляду її заяви про звільнення за власним бажанням та надання трудової книжки. В подальшому нею було отримано лист від ТОВ «ЮЛК» за вих. № 1511 від 02.06.2017 року про те, що інформація щодо надання ОСОБА_1 21.04.2017 року заяви про звільнення за власним бажанням не відповідає дійсності, оскільки зазначеної заяви до ТОВ «ЮЛК» не надходило взагалі. Трудову книжку їй не надали, причини звільнення не повідомили. 23.06.2017 року у відповідь на адвокатський запит нею було отримано трудову книжку, відповідно до запису у якій, ОСОБА_1 згідно наказу № 185к від 22.05.2017 року звільнена за прогул без поважної причини на підставі ст. 40 п.4 КЗпП України. Позивачка вважає, що не допускала порушень трудового законодавства, прогулів не вчиняла. З 23.06.2017 року вона намагалась працевлаштуватись, однак роботодавці ознайомившись з записами в трудовій книжці відмовляли їй в працевлаштуванні. Неправильне формулювання запису причини звільнення в її трудовій книжці створює перешкоди для її подальшого працевлаштування. На підставі викладеного, позивачка просила суд визнати формулювання причини її звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул не вірною, та змінити формулювання її звільнення, вказавши в трудовій книжці формулювання звільнення - з 10.05.2017 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Южная логистическая компания» про зміну формулювання причини та дати звільнення задоволено в повному обсязі. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ТОВ «Южная логистическая компания» звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, а також надав суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Дані вимоги закону під час розгляду справи в повній мірі судом виконані не були.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня). Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала з відповідачем в трудових відносинах з 02.06.2015 року. Наказом директора ТОВ «Южная логистическая компания» №185-К від 22.05.2017 року вона була звільнена 20.04.2017 року з посади торгового агента, що підтверджується копією виписки з трудової книжки та копією цього наказу. В цьому наказі не зазначено які дні є прогулами, а підставою для його видачі слугували акт від 21.04.2017 року та акт від 22.05.2017 року про відсутність позивача ОСОБА_1 з 21.04.2017 року по 22.05.2017 року на робочому місці протягом всього робочого дня без поважних причин. У разі відсутності працівника на роботі без поважних причин протягом тривалого часу днем звільнення за прогули вважається перший день його фактичного прогулу, якщо до видання наказу про звільнення він не приступив до роботи.

Також судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 була непрацездатною у зв'язку з захворюванням у період з 20.04.2017 року по 09.05.2017 року та перебувала на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листками непрацездатності, про що повідомила роботодавця шляхом надіслання заяви про звільнення за власним бажанням згідно зі ст.38 КЗпП України, адресація вказаної заяви Генеральному директору ТОВ «Ірбіс» не спростовує обставини інформації ТОВ «Южная логистическая компания» про перебування ОСОБА_1 на лікуванні і втрату працездатності. Крім того, відповідачем не спростовано доводи позивача ОСОБА_1 про неможливість виконання трудових обов'язків торгового агента з 19.04.2014 року, коли вона на вимогу відповідача передала йому планшет наданий їй для використання у роботі.

Суд вважав, що з 19.04.2017 року позивачка ОСОБА_1 була фактично відсторонена від роботи, знаряддя праці (планшет) не перебував у її користуванні і відповідно виконувати трудові обов'язки вона не мала змоги. Період з 20.04.2017 року по 22.05.2017 року позивач не допускала прогулів, вона з поважних причин була непрацездатною: за здоров'ям та через відсторонення від виконання трудових обов'язків.

Крім того, судом було встановлено, що ОСОБА_1 має на утриманні сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком дитини шлюб розірвано, прізвище змінила на дівоче - ОСОБА_1, на час розгляду спору не перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Таким чином, статтею 184 КЗпП України встановлені гарантії про заборону звільнення одиноких матерів при наявності у них дитини віком до чотирнадцяти років.

У випадку звільнення працівників з підстав, які кваліфікуються як звільнення з ініціативи роботодавця, діють певні обмеження на звільнення окремих категорій працівників. Названих категорій жінок не можна звільнити з підстав, передбачених статтею 40 КЗпП України з ініціативи роботодавця.

Поняття «одинока мати» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 р. № 9 (далі - Постанова № 9). Згідно з пунктом 9 цієї постанови одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої нема запису про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Приймаючи рішення, суд виходив з того, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ст.235 КЗпП України). У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Тому суд, враховуючи власну заяву працівника, отриману відповідачем 24.04.2017 року про звільнення за власним бажанням, яка не відкликана, дійшов висновку, що вона є підставою для зміни формулювання причини звільнення на звільнення за власним бажанням (ст. 38 ч.1 КЗпП України).

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення по справі, суд не в повній мірі врахував положення ст. 11 ЦПК України про те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а також те, що відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Так під способами захисту суб'єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника. Підставами позову згідно зі ст. 119 ЦПК України, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а предметом позову, є спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідача.

Як убачається з тексту уточненої позовної заяви, з якою позивачка звернулася до суду, вона не обґрунтовувала свої позовні вимоги відстороненням її від роботи, а також тим, що вона є одинокою матір'ю. Вона посилалася на те, що надіслала поштою листа про звільнення за власним бажанням і захворіла. Після закінчення лікування здала листи відповідачу і вважала себе звільненою за власним бажанням, але з запису в отриманій нею трудовій книжці дізналася про те, що її звільнено за прогули. Саме дані обставини були зазначені позивачкою як підстави позову і саме вони не могли бути змінені судом за власною ініціативою без згоди позивачки.

Не зважаючи на це суд вдався до обговорення в рішенні суду інших підстав позову, а саме відсторонення позивачки від роботи та гарантій при звільненні одиноких матерів з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

При цьому судом не було враховано, що позивачка отримує аліменти на утримання своєї дитини, а отже не є жінкою, яка виховує і утримує дитину сама, і як наслідок не підпадає під поняття «одинока мати».

Крім того, як убачається з пояснень позивачки в суді першої інстанції, вона наполягала на тому, що направила 2 заяви про звільнення за власним бажанням в різних конвертах, як на ім'я керівника ТОВ«ЮЛК», так і на ім'я керівника ТОВ «Ірбіс», мотивуючи це тим, що не знала в якій організації вона дійсно працює. Проте, за специфікою своєї роботи як торгового агента, який займався прийняттям замовлень на поставку товару до клієнтів та проведенням розрахунків з клієнтами з наступною їх передачею до головного офісу, вона не могла не знати організацію, в якій працює. Не надала позивачка суду також доказів того, що нею відправлявся лист на ім'я керівника ТОВ «Ірбіс» та доказів отримання його ТОВ «Ірбіс». Натомість ствердження відповідача про те, що на їх адресу надійшла заява позивачки про звільнення від 21 квітня 2017р., яка була адресована ТОВ «Ірбіс», а не ТОВ «ЮЛК», підтверджено копією власноручно написаної заяви позивачки (а.с.38), копією листа від 25.04. 2017р. про направлення даної заяви ТОВ «Ірбіс»(а.с. 39) та даними відстеження пересилання поштових відправлень (а.с. 40,41).

Зазначені обставини свідчать про те, що з заявою про звільнення за власним бажанням позивачка до відповідача не зверталася, а звільняти її з роботи за заявою, яка адресована не відповідачу, у останнього не було правових підстав.

Після цього відповідач направив позивачці листа від 27.04.2017р., в якому просив повідомити про причини неявки на роботу та надати письмові докази, які підтверджують поважність неявки ( а.с.33). Даний лист був направлений цінним листом з описом ( а.с. 34). Однак відповіді не отримав. Дані про те, що позивачка 10 травня 2017р. здала відповідачу листки непрацездатності також не підтверджені належними доказами по справі. Чому в даних листках зазначено місцем роботи позивачки не ТОВ «ЮЛК», а ТОВ «АВК» і яким чином позивачка зняла з них копії для надання їх суду, вона суду не пояснила.

Не врахував суд також те, що відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим ним органом згідно ст. 46 КЗпП України допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем видавався наказ про відсторонення позивачки від роботи. Як пояснила позивачка в суді першої інстанції, у неї забрали планшет, з допомогою якого вона здійснювала замовлення, 19 квітня 2017р., 20 квітня 2017р. вона захворіла, а 21 квітня 2017р. - написала заяву про звільнення за власним бажанням. Після закінчення лікування 10 травня 2017р. вона не приступила до роботи і не мала такого наміру.

Аналіз зазначених обставин свідчить про те, що ні юридично, ні фактично відсторонення позивачки від роботи не було здійснено. І більш того, позивачка, як уже зазначалося раніше, не пов'язувала з цими обставинами свої позовні вимоги.

Починаючи з 10 травня 2017р. позивачка не приступила до роботи, що підтверджується табелем обліку робочого часу за квітень та травень 2017р.(а.с.56,57), доповідними записками та актами про відсутність на роботі (а.с.58-63), не пересвідчилася про наявність чи відсутність наказу про її звільнення з роботи за власним бажанням. Профспілка на ТОВ «ЮЛК» відсутня.

Колегія суддів враховує також те, що відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Саме до цього зводиться правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-2801цс15.

Суд даним обставинам не дав належної правової оцінки і помилково в межах заявлених позовних вимог дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання формулювання причин звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України не вірною та про зміну формулювання причини звільнення з зазначенням в трудовій книжці формулювання звільнення з 10 травня 2017р. за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Неправильне застосування судом зазначених вище норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303. 307. 309. 314. 316 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженої відповідальністю «Южная логистическая компания» задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Южная логистическая компания» про визнання формулювання причин звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України не вірною та про зміну формулювання причини звільнення з зазначенням в трудовій книжці формулювання звільнення з 10 травня 2017р. за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України - відмовити через їх необґрунтованість.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді