Номер провадження: 22-ц/785/1914/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ТОВ «Арма Факторинг» про визнання договору недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 серпня 2016 року та додаткове рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 вересня 2016 року,

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, який уточнив та з посиланням на ст. ст. 203, 215 ЦК України просив суд: визнати недійсним договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27.01.2016 року, укладений між ТОВ «Арма Факторинг» та ОСОБА_4; визнати договір іпотеки від 23.01.2007 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, зареєстрований під номером 54, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 припиненим та скасувати відповідну заборону.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26 серпня 2016 року та додатковим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27.01.2016 року, укладеного між ТОВ «Арма Факторинг» та ОСОБА_4 недійсним, про визнання договору іпотеки від 23.01.2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, зареєстрований під номером 54, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 припиненим та скасування відповідної заборони відмовлено.

Зазначені рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з урахуванням уточнень до апеляційної скарги, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 23.01.2007 року між ОСОБА_6 та АКІБ «УкрСиббанк» (нині ПАТ «УкрСиббанк») був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0.

23.01.2007 року між ОСОБА_3В та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений іпотечний договір, згідно п. 1.1 якого іпотекодавець (ОСОБА_3В.) передає в іпотеку нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 42,60 кв.м., торговою 40,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ (нині Чорноморськ), вул. Данченка, № 7/64-Н.

Також на забезпечення виконання кредитного договору було укладено договір поруки, зокрема із ОСОБА_4

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСибанк» та ТОВ «Кей - Колект» було укладено договір факторингу та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки (а.с. 5-8).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору факторингу клієнт (ПАТ «УкрСибанк») зобовязується передати у власність фактору (ТОВ «Кей - Колект»), а фактор прийняти «права вимоги» та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

27.01.2016 року між ТОВ «Кей - Колект» та ТОВ «Арма Факторинг» було укладено договір факторингу та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Згідно п. 1.1 вказаного договору факторингу клієнт (ТОВ «Кей Колект») зобовязується передати у власність фактору (ТОВ «Арма Факторинг»), а фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

27.01.2016 року між ТОВ «Арма Факторинг» та ОСОБА_4 було укладено договір відступлення права вимоги за основним боргом та за договором іпотеки (а.с.12-13).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору відступлення права вимоги «первісний кредитор» (ТОВ «Арма Факторинг») відступає «новому кредитору» (громадянці України ОСОБА_4) належне «первісному кредиторові» «право вимоги» за «кредитним договором» та «договорами забезпечення».

Пунктом 2.1.1 вказаного договору зазначено, що «новий кредитор» зобовязаний перерахувати «первісному кредиторові» суму відшкодування (компенсації) за відступлення «права вимоги» за «кредитним договором», «договорами забезпечення» в розмірі 3500 грн.

Сума сплаченого відшкодування (компенсації), а також сума різниці між номінальною вартістю відступленого права вимоги за «кредитним договором» та сумою сплаченого відшкодування (компенсації) не є платою/винагороди «первісному кредиторові» за здійснення відступлення «права вимоги».

Таким чином, обовязковою ознакою передачі прав вимоги за договорами факторингу, укладених 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСибанк» та ТОВ «Кей - Колект» та 27.01.2016 року між ТОВ «Кей - Колект» та ТОВ «Арма Факторинг», є платність.

За договором відступлення права вимоги за основним боргом та за договором іпотеки від 27.01.2016 року, укладеного між ТОВ «Арма Факторинг» та ОСОБА_4, відступлення права вимоги здійснено безоплатно.

Доводи апеляційної скарги про те, що між 27.01.2016 року між ТОВ «Арма Факторінг» та ОСОБА_4 було укладено договір факторингу, а не договір відступлення права вимоги не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

До загальних засад цивільного законодавства відносять, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Як встановлено судом першої інстанції при укладенні договору про відступлення права вимоги від 27.01.2016 року між ТОВ «Арма Факторинг» та ОСОБА_4 сторони керувалися положеннями статей 512-519 ЦК України. (а.с. 12-13)

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобовязанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2015 року у справі№ 6-301цс15, яка є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням зазначених норм права та встановлених обставин суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги, дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір від 27.01.2016 року між ТОВ «Арма Факторінг» та ОСОБА_4 є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним. При цьому, посилання скарги на інформаційний лист Головного територіального управління юстиції в м. Києві від 29.01.2016 року №3/28/1172, судова колегія не бере до уваги як доказ, оскільки він не є нормативно-правовим актом.

Крім того, всупереч твердженню апеляційної скарги, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про визнання договору іпотеки від 23.01.2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, зареєстрований під номером 54, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 припиненим та скасування відповідної заборони. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з розясненнями викладених в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 серпня 2016 року та додаткове рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_7