УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Острозького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя, визнання права на спадщину та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Вельбівненська сільська рада Острозького району Рівненської області, про визнання права власності за набувальною давністю за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 6 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 22 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а в жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулися до суду з указаними вище позовами.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року, позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності в спільному майні подружжя на Ѕ частину садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 як спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на Ѕ частину зазначеного садибного житлового будинку.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_9 про визнання права власності на Ѕ частину спірного житлового будинку в порядку набувальної давності відмовлено.

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Острозького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року, посилаючись на те, що при розгляді цієї справи були відсутні оригінали правовстановлюючих документів, видані на ім'я ОСОБА_10 на забудову спірного будинку.

При цьому зазначала, що посадова особа Вельбівненської сільської ради видала сфальсифікований документ, що став підставою для отримання дозволу на забудову.

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 7 липня 2015 року за даним фактом було закрито кримінальне провадження у зв'язку з закінченням строку давності, а посадова особа звільнена від кримінальної відповідальності.

Враховуючи те, що судом вказані обставини не були враховані, просила переглянути рішення від 13 листопада 2013 року.

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 6 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 серпня 2016 року, у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, суди попередніх інстанцій, вірно застосувавши положення ст. ст. 361-365 ЦПК України, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходили із того, що вказані заявником обставини не є нововиявленими, а тому, відсутні підстави для перегляду рішення від 13 листопада 2013 року.

Колегія погоджується з такими висновками.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставою для перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» (далі - постанова) роз'яснено, що судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Пунктом 8 постанови визначено, що завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого судового рішення, як підстави для його перегляду у зв'язку з нововиявленими обставинами (п. 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України) мають існувати на момент ухвалення судового рішення, але про їх недостовірність заявнику не було відомо. Такі нововиявлені обставини мають бути підтверджені вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що ОСОБА_4 участі у будівництві спірного будинку не брала та за адресою його розташування не зареєстрована, до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_8 не входить. Отже, обставини вказані заявником не є істотними для справи та не впливають на висновки, викладені судом у рішенні, яке вона просить переглянути.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні заяви.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 6 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.Ф. Хопта