Єдиний унікальний номер 225/1176/17 Номер провадження 22-ц/775/1713/2017
Головуючий у 1 інстанції: Геря О.Г. Єдиний унікальний номер 225/1176/17
Суддя доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/1713/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Новосьолової Г.Г., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ТЕРРА БАНК» ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ТЕРРА БАНК» ОСОБА_1 про зміну підстав звільнення, стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 25 липня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано наказ № 288-ос від 16.04.2014 року про звільнення позивачки з посади головного економіста відділу кредитування відділення № 45 в місті Донецьку ПАТ «ТЕРРА БАНК» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Змінено підстави звільнення позивачки з п. 4 ст. 40 КЗпП України на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Зобовязано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ТЕРРА БАНК» внести зміни до трудової книжки щодо підстав звільнення позивачки за п. 4 ст. 40 КЗпП України на ч. 1 ст. 38 КЗпП України, зазначивши дату звільнення 16 квітня 2014 року.

Стягнуто з ПАТ «ТЕРРА БАНК» на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 126 609 грн. 21 коп., а також суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку у межах суми платежу за один місяць.

В решті позовних вимог відмовлено.

Судовий збір в розмірі 1276 (одна тисяча двісті сімдесят шість) грн. 09 коп. - компенсовано за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що позивачка була звільнена з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки здійснила прогул, а саме була відсутня на роботі 10 квітня 2014 року в період з 9.00.год до 12.50 год., що підтверджено актом про її відсутність на роботі від 10 квітня 2014 року. Від надання пояснень щодо відсутності на роботі у вказаний час позивачка відмовилась, що підтверджено актом про відмову від надання пояснень, складеним у той же день 10 квітня 2014 року. Отже звільнення на підставі п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України відбулось із дотриманням вимог ст. 147 КЗпП України. Посилання позивачки на заяву про виплату грошових коштів, подану, як доказ відсутності порушень трудової дисципліни з її боку та відсутності прогулу не підтверджує позицію позивачки, адже заява засвідчує лише факт подання позивачкою, як представником клієнта банку, заяви на видачу грошових коштів, та не підтверджує факт виконання нею трудових обовязків та відсутності факту прогулу. Позивачкою не надано доказів на підтвердження факту спричинення їй моральної шкоди саме у звязку із звільненням. Зокрема, не доведено, що її лікування в період після звільнення, повязано із протиправними діями відповідача. Водночас, не враховано, що саме в день звільнення позивачки у м. Донецьку, де проживає позивачка, розпочато антитерористичну операцію. Крім того, з 22 серпня 2014 року в ПАТ «ТЕРРА БАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію. Згідно із п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Відповідно до ч.5 ст. 45 вказаного Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Згідно з ч.1 ст. 49 цього Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Відповідно до ч.3 ст. 46 цього Закону під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов'язаннями банку із сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону. Судом вказані обставини не були належно досліджені.

В засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_2 заперечувала проти скарги та просила рішення залишити без змін.

Представник відповідача в засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення судової повістки, крім того, 14 листопада 2017 року юрисконсультом юридичного відділу ПАТ «ТЕРРА БАНК» отримано телефонограму із зазначенням часу та місця розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір із працівником у разі прогулу без поважних причин: у разі відсутності працівника на роботі більше трьох годин і протягом робочого дня, в тому числі безперервно або сумарно. Звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України допускається лише за наявності вини працівника.

Згідно з ч.1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений ст. 149 КЗпП України, згідно з якою до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка згідно з наказом від 22.07.2013 року була прийнята на посаду головного економіста відділу кредитування відділення №45 у м. Донецьку ПАТ «ТЕРРА БАНК».

Наказом відповідача №288-ос від 16.04.2014 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП за прогул без поважних причин, учинений 10.04.2014 року. Підставою видання наказу зазначені акт про відсутність на робочому місці без поважних причин ОСОБА_2 від 10.04.2014 року, акт про відмову від надання пояснень про відсутність на робочому місця ОСОБА_2 від 10.04.2014 року, табель обліку використання робочого часу працівників відділення №45 у м. Донецьку за першу половину квітня 2014 року.

Ухвалою судді Дзержинського міського суду Донецької області від 31 січня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 про відновлення втраченого провадження. Із ухвали вбачається, що 23 грудня 2016 року в провадження судді надійшла заява ОСОБА_2 про відновлення втраченого судового провадження, однак, встановлено, що 15 квітня 2014 року Пролетарським районним судом м. Донецька було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Терра Банк» про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за моральну шкоду, вказана ухвала була оскаржена відповідачем до апеляційного суду, але справа не була розглянута у звязку із захватом будівель Апеляційного суду Донецької області незаконними збройними формуваннями, отже, провадження у цій справі не закінчено ухваленням рішення.

У березні 2017 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, уточнивши який в ході розгляду справи просила скасувати наказ про звільнення, змінити підстави звільнення з п.4 ст. 40 КЗпП України на ст. 38 КЗпП України, зобовязати відповідача внести зміни в трудову книжку відносно підстави звільнення, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивачка посилалась на те, що вона не здійснювала прогулу, весь робочий час 10 квітня 2014 року вона працювала, була присутня на робочому місці, в цей день відповідно до заяви на видачу готівки здійснила касову операцію у відділенні №45 у м. Донецьку, що підтверджено заявою на видачу готівки від 10.04.2014 року. 10 квітня 2014 року у неї не відбирались пояснення, наказ їй не оголошувався, про звільнення за прогул їй стало відомо лише в кінці робочого дня 16 квітня 2014 року. Вона є членом профспілкового комітету, але в порушення вимог ст. 43 КЗпП України попередню згоду профспілкового комітету на її звільнення не отримано.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що факт прогулу позивачки, а саме відсутності її на робочому місці 10 квітня 2014 року в період з 9.00.год до 12.50 год. підтверджено актом про її відсутність на роботі від 10 квітня 2014 року, актом про відмову позивачки від надання пояснень від 10 квітня 2014 року, а також табелем обліку робочого часу.

Із акту від 10.04.2014 року вбачається, що ОСОБА_3 - директор відділення №45, ОСОБА_4 заступник начальника відділу безпеки по Східному регіону ДББ та ОСОБА_5 склали цей акт про те, що 10 квітня 2014 року головний економіст відділу кредитування №45 у м. Донецку ПАТ «ТЕРРА БАНК» ОСОБА_2 була відсутня на роботі в період з 9.00 год. до 12.50 год., будь які відомості щодо наявності поважних причин відсутності працівника на робочому місці відсутні (а.с.58).

Із акту від 10 квітня 2014 року про відмову від надання пояснень про відсутність на робочому місці, складеному тими ж особами вбачається, що головний економіст відділу кредитування №45 у м. Донецку ПАТ «ТЕРРА БАНК» ОСОБА_2 відмовилася надати пояснення про причини своєї відсутності на роботі 10 квітня 2014 року в період з 9.00 год. до 12 год. 50 хвилин (а.с.57).

Із витягу з табелю обліку використання робочого часу за першу половину квітня 2014 року вбачається, що 10 квітня 2014 року ОСОБА_2 проставлено явку на роботу 4 години та прогул 4 години (а.с.64).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, будучи під присягою, показали, що працювали з позивачкою у одному кабінеті, позивачка 10 квітня 2014 року перебувала на робочому місці та нікуди не відлучалась. Крім того, свідок ОСОБА_6 показала, що керівник відділення банку просив ОСОБА_2 звільнитись за власним бажанням, у звязку із наміром скоротити витрати по заробітній пліті та відсутністю потреби у деяких спеціалістах, зазначені розмови тривали протягом трьох місяців, але скорочення штатів не проводилось. Свідок ОСОБА_7ОР. показав, що він у 2013 -2014 роках працював на посаді керівника відділу кредитування відділення № 45 в м. Донецьк Публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК», в якому працювала ОСОБА_2 З позивачем працювали в одному кабінеті. Керівник відділення банку просив його запропонувати ОСОБА_2 звільнитись за власним бажанням, в противному випадку звільнить її за статтею. Позивач за власним бажанням не звільнилась за власним бажанням і продовжувала працювати. Згодом керівник відділення звільнила ОСОБА_2 за прогул, якого позивач не вчиняла. 10.04.2014 року ОСОБА_2 постійно знаходилась на робочому місті, нікуди не відлучалась. Позивач сумлінно ставилась до виконання своїх посадових обовязків, порушень трудової дисципліни з боку позивача не було. На момент звільнення позивача скорочення штатів не було. Акту про відсутність на роботі ОСОБА_2 не бачив.

Доказів отримання відповідачем згоди профспілкового комітету на звільнення позивачки матеріали справи не містять. Відсутні також докази щодо врахування ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяної ним шкоди, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника та на наявність таких доказів відповідач у апеляційній скарзі не посилається.

З урахуванням показань зазначених свідків та встановлених фактичних обставин суд обґрунтовано прийшов до висновку про недоведеність факту відсутності позивачки на робочому місці 10 квітня 2014 року більше трьох годин без поважних причин, внаслідок чого правильно дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивачки за п.4 ст. 40 КЗпП України та, з урахуванням уточнених позовних вимог, про зміну підстав звільнення на ч.1 ст. 38 КЗпП України і покладання на відповідача обовязку внести відповідні зміни до трудової книжки позивачки.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що заява про виплату грошових коштів, подана, як доказ відсутності порушень трудової дисципліни з боку позивачки не підтверджує її позицію висновків суду не спростовують, оскільки суд не обґрунтував своє рішення зазначеною заявою, а виходив із показань свідків, допитаних в суді під присягою.

Згідно з частинами 1,2,3 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.95 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів.

Судом приведено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості робочих днів вимушеного прогулу та середньої заробітної плати позивачки, виходячи з виплат за останні два місяці, що передували звільненню.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності розрахунку середнього заробітку.

Колегією суддів під час розгляду справи у апеляційному суді оглянуто оригінал трудової книжки, копія якої є у матеріалах справи, та з якої вбачається, що позивачка після звільнення з роботи у відповідача не працює.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З урахуванням встановлених обставин щодо незаконності звільнення позивачки за п.4 ст. 40 КЗпП України суд правильно виходив із того, що порушенням трудових прав у звязку із незаконним звільненням позивачці спричинена моральна шкода, розмір відшкодування якої визначив у 1 000 грн., частково задовольнивши позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом обставин введення у банку тимчасової адміністрації безпідставні.

Згідно з частинами 1,2 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Частиною 5 цієї статті визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Згідно з пунктом 3 частини 6 вказаної статті обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати заробітної плати.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ТЕРРА БАНК» ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: Г.Г. Новосьолова

ОСОБА_8