АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2357/16-ц Номер провадження 22-ц/786/794/17Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Бондаревської С.М., Кривчун Т.О.

при секретарі Ткаченко Т.І.

за участі представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства "Шахта імені Максима Горького", Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Управління державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області, Державної казначейської служби України про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Державного підприємства "Шахта імені Максима Горького", Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Управління державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області, Державної казначейської служби України про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати відмовлено.

З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився позивач ОСОБА_3, представник якого ОСОБА_2 у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, прохає скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Вказує, що ними надані суду всі можливі та допустимі докази наявності заборгованості ДП «Шахта імені Максима Горького» з заробітної плати перед позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, щопозивач з 04.11.2013 року працював на шахті імені Максима Горького на посаді головного технолога шахти згідно наказу №63к від 04.11.2013 року, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача, ксерокопія якої міститься в справі.

Також у ксерокопії трудової книжки позивача наявний запис про його звільнення у зв'язку з ліквідацією підприємства за ч.1 ст.40 КЗпП України відповідно до наказу №95к від 30.11.2014 року (а.с.6-7).

Згідно ксерокопії довідки №96 від 15.11.2014 року, виданої позивачу підприємством «Шахта імені Максима Горького», розмір середньомісячної заробітної плати (заборгованість) за період з вересня по листопад 2014 року становить 13375 грн.49 коп. (а.с. 10).

Відповідно довідки № від 15.06.2015 р., виданої Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 постійно проживав у АДРЕСА_1 і перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ДП «Шахта імені Максима Горького, яке не переміщене на підконтрольну Україні територію, має заборгованість із заробітної плати перед позивачем.

Вказані висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на законі, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У відповідності до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з п.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У постанові Верховного Суду України № 6-2159цс15 від 11 листопада 2015 року зроблено висновок про те, що за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Відповідно до ст. 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", з квітня 2014 року на території Донецької та Луганської областей проводиться антитерористична операція, від часу проведення якої територія міста Донецька є тимчасово непідконтрольною українській владі.

Тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, встановлено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який має пріоритет над іншими законами.

Прикінцевими та перехідними положеннями даного Закону передбачено, що закони та інші нормативно правові акти України діють у частині, що не суперечать цьому Закону.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Згідно з постановою Правління Національного Банку України «Про призупинення здійснення фінансових операцій» від 06 серпня 2014 року №466, призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою.

Постановою Кабінету Міністрів України №595 від 07 листопада 2014 року «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», яка набрала чинності 11 листопада 2014 року, встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації зобов'язані забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Пунктом 3 Тимчасового порядку встановлено, що заробітна плата працівникам установи за період, коли установа розміщувалась на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа переміщена в населений пункт на контрольовану територію, виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису установи.

Згідно з п. 4 Тимчасового порядку, заробітна плата виплачується працівникам установи, яка переміщена на контрольовану територію, якщо установа продовжує функціонувати (здійснювати господарську, статутну діяльність) і працівники виконують свої функціональні обов'язки.

Відповідно до ст. 104 ЦКУ, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців та підприємств України, Державне підприємство «Шахта імені Максима Горького» з 10.08.2006 року перебуває в процесі припинення.

Відомості про дату та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи в реєстрі відсутні ( а.с. 23-24).

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що позивач дійсно працював у ДП «Шахта імені Максима Горького», проте припинення трудових відносин з підприємством не відбулося, оскільки ДП «Шахта імені Максима Горького» не ліквідовано у встановленому законом порядку та не переміщено з тимчасово неконтрольованої території в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Наказ про припинення трудових відносин, про який зазначено в ксерокопії трудової книжки позивача, як і ксерокопія довідки про наявність перед ним заборгованості, видані під час перебування Державного підприємства «Шахта імені Максима Горького» на тимчасово неконтрольованій Україні території, а тому обґрунтовано не взяті до уваги суду як належні та допустимі докази.

Приймаючи до уваги те, що наявність у ДП «Шахта імені Максима Горького» заборгованості по заробітній платі перед позивачем належними та допустимими доказами не підтверджена, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_5 до вказаного підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі, а також про стягнення середнього заробітку та компенсації втрати частини доходу, які є похідними від вказаної вимоги, в задоволенні якої відмовлено.

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України як центральний орган виконавчої влади, в сфері управління якого знаходиться Державне підприємство «Шахта імені Максима Горького», як і Управління державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області та Державна казначейська служба України, у трудових відносинах з позивачем не перебувають, отже не відповідають за його зобов'язаннями.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до вказаних установ.

Доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, ґрунтуються на припущеннях, належними та допустимими доказами не підтверджені, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

Правові норми, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, тлумачаться ним на власний розсуд.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючийсуддя /підпис/ О.В.Чумак

Судді: /підпис/ С.М.Бондаревська

/підпис/ Т.О.Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак