УХВАЛА

Іменем України

28 листопада 2017 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Погрібної О.М., секретаря судового засідання Мацинської О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Токмак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка і жінки без шлюбу, визнання права особистої приватної власності на ? частину квартири,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка і жінки без шлюбу, визнання права особистої приватної власності на ? частину квартири.

29 вересня 2017 року ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка і жінки без шлюбу, визнання права особистої приватної власності на ? частину квартири та справу призначено до судового розгляду на 10 жовтня 2017 року у відкритому судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі (а.с. 71).

В судове засідання призначене на 10.10.2017 року о 08-30 годині, зявився позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 Судове засідання, у звязку з неявкою відповідача, було відкладене на 02.11.2017 року. Відразу після закінчення даного судового засідання позивачу та його представнику були вручені повістки про виклик до суду на 02.11.2017 року о 13.30 годині, про що ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 написали відповідні розписки (а.с.77).

В судове засідання 02.11.2017 року о 13.30 годині ні позивач, ні його представник не зявились, про причини неявки суду не повідомили, розгляд справи було відкладено на 28.11.2017 року на 13.30 годин.

Після чого, 02.11.2017 року, наприкінці дня, позивач ОСОБА_1 зявився до Токмацького районного суду, однак повідомив, що прийшов в судове засіданні по іншій справі, яка перебуває в провадженні іншого судді Токмацького районного суду.

Секретарем судового засідання Агаєву З.І. була надана повістка про виклик в судове засідання у даній справі, яке було відкладене на 28.11.2017 року на 13.30 годин, про що в матеріалах справ міститься власноруч написана ним розписка.

В судове засідання призначене на 28.11.2017 року о 13-30 годині, позивач та його представник повторно до суду не зявились, позивач про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить власноруч написана ним розписка.

Відповідач ОСОБА_2, яка також належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, в судові засідання не зявилась.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Так, в судові засідання, призначені на 02.11.2017 року, 28.11.2017 року позивач ОСОБА_1 до зали судового засідання повторно не зявився, про день та час розгляду цивільної справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. Жодних належних документів на підтвердження поважності причин неявки до зали судового засідання суду не представлено, заяв про розгляд справи у відсутність позивача, на адресу суду не надано.

Відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Згідно вимог ст.157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до приписів ч.3 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, враховуючи вказані положення ч.3 ст.169 ЦПК України, суд має право залишити позовну заяву без розгляду при повторній неявці позивача у судове засідання незалежно від поважності причин такої неявки.

Згідно положень ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

Вищезазначені правові норми передбачають залишення судом позовної заяви без розгляду за наявності трьох умов: неявки позивача у судове засідання, його належного повідомлення про час та місце розгляду справи та з неподанням заяви про розгляд справи за його відсутності.

У даному випадку вбачається наявність всіх трьох умов для постановлення судом ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, зокрема: з матеріалів справи вбачається, що позивач та його представник не зявились до суду 02.11.2017 року та 28.11.2017 року повторно, позивач був належним чином повідомлений судом про час та місце судового засідання; відсутність заяви позивача та його представника про розгляд справи без їх участі також підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ висловленою в ухвалі від 31 серпня 2015 року у справі №6-24063 ск 15, де зазначено, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши норми ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, дійшов правильного висновку про те, що позивачка, будучи належним чином повідомленою, повторно не зявилась до суду, що є підставою для залишення її позовної заяви без розгляду.

Згідно з ч. 2 статті 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявились в судове засідання без поважних причин.

ОСОБА_1, як позивач у цій справі обовязку з повідомлення суду про свою неявку у судові засідання 02.11.2017 р. та 28.11.2017 р. не виконав.

При цьому причини повторної неявки процесуального правового значення не мають, оскільки це положення закону (ч. 3 ст. 169 ЦПК України) спрямоване на дотримання розумних строків розгляду справи і недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які зявляються до суду, а позивачка не зявляється в судове засідання.

Положеннями ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

За змістом рішення Констуційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 у справі №1-9/201, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Отже, системний аналіз п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України та положень ст. 169 ЦПК України свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання у випадку його повторної неявки. Тому, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов'язками відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених ст.ст. 27, 29 ЦПК України, але зобов'язана здійснювати їх добросовісно (ч. 3 ст. 27 ЦПК України).

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що позивач та його представник до суду повторно не зявились, про день та час розгляду справи позивач був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст.ст.74, 76 ЦПК України, жодних належних документів на підтвердження поважності причин неявок до зали судового засідання суду не надано, заяв про розгляд справи у відсутність позивача та його представника на адресу суду не надійшло, а вирішити цивільну справу у відсутність позивача та його представника, враховуючи категорію справи, суд вважає неможливим, тому, з урахуванням вищенаведеного та враховуючи положення ст.157 ЦПК України щодо розумного строку розгляду справи, суд вважає необхідним подану позивачем позовну заяву залишити без розгляду у звязку з повторною неявкою в судове засідання позивача ОСОБА_1, повідомленого належним чином та у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Суд також враховує, що прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на рішення Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.07.1984 у справі "Гінчо проти Португалії" передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа ОСОБА_4 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права позивача не порушені.

Разом з тим, суд вважає необхідним розяснити позивачеві, що відповідно до положень ч.2 ст.207 ЦПК України, залишення заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.77, 157, ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207, 208, ст.210 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка і жінки без шлюбу, визнання права особистої приватної власності на ? частину квартири залишити без розгляду у звязку з повторною неявкою позивача до суду.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя