Справа № 444/2533/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/3237/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом (а.с.1-3), в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 144000 грн. та понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1140 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем було укладено договір позики, оформлений розпискою відповідача від 28.07.2014 року, за умовами якого він надав відповідачеві в позику грошові кошти в розмірі 144000 грн. на строк до 01.08.2014 року, однак, відповідач грошові кошти йому не повернув і відповіді на його письмову претензію в позасудовому порядку не дав, а тому просить стягнути борг в судовому порядку.

Заочним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 16.02.2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 144000 грн. за договором позики та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1140 грн.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 21.03.2017 року заяву відповідача ОСОБА_2Я про перегляд заочного рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16.02.2017 року залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що розписку, яку суд взяв до уваги як доказ на підтвердження факту укладення договору позики, було написано ним під примусом. Стверджує, що між ним та позивачем в дійсності був укладений договір на закупівлю обладнання за межами України, який ним виконаний, а, натомість, позивач скористався розпискою, щоб безпідставно стягнути з нього кошти. Повідомляє про двох свідків, які допомагали йому з доставкою обладнання. Зазначає, що по особистих обставинах він не мав змоги бути присутнім на судовому засіданні та надати суду всі пояснення та докази на підтвердження фактичних обставин справи.

В судове засідання апеляційного суду після відкладення розгляду справи за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 повторно не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку (а.с.92), позивач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлений (а.с.95), теж не зявився, попередньо подавав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.80), клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надходило, а тому справу розглянуто відповідно до вимог ч.2 ст.197, ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК).

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК).

Судом встановлено, що 28.07.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, оформлений розпискою відповідача (а.с.7), згідно з яким відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 144000 грн., які зобовязувався повернути 01.08.2014 року.

Факт написання такої розписки відповідачем визнається.

Письмових доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів відповідачем не надано і про це в самій розписці нічого не відображено.

Отже, факт отримання відповідачем від позивача позики на суму 144000 грн. підтверджується написаною відповідачем розпискою, яку він в судовому порядку не оспорював, жодних доказів на спростування доводів позивача відповідач суду не надав, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вказаного позову позивача.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які були досліджені в судовому засіданні, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_5