УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

КоротунаВ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 21 листопада

2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (далі - ТОВ «ПростоФінанс») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 3, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 161 075 грн зі сплатою 12,5 % річних та строком повернення до 10 листопада 2012 року.

18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за кредитним договором № 3 від 21 листопада 2007 року.

Позивач зазначав, що ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 10 вересня 2013 року становила 183 406 грн 18 коп., та яку ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути в примусовому порядку.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 28 січня 2016 року, позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість по договору № 3 у розмірі 183 406 грн 18 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «Кредитні ініціативи» - ВакуленкоО.М., перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 неналежним чином виконував умови кредитного договору, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

Колегія суддів не може повністю погодитись із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Згідно зі ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Ухвалюючи заочне рішення суд першої інстанції на підставі ч. 4

ст. 169 ЦПК України виходив із того, що ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (судової повістки), направлені на його адресу, були повернуті за закінченням терміну зберігання (а. с. 31, 33).

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв'язку із цим розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд, переглядаючи заочне рішення суду першої інстанції, не звернув уваги на доводи відповідача щодо його неналежного повідомлення про розгляд справи та не надав їм відповідної оцінки, тим самим ОСОБА_3 був позбавлений процесуальної можливості захистити свої права.

Крім того, у заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначав про пропуск строку позовної давності за заявленими до нього ТОВ «Кредитні ініціативи» вимогами, на що суд першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій неповно з'ясувалиобставини у справі, при цьому порушення зазначених вище норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, дійшли передчасного висновку про задоволення позову, а тому ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від

19 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 28 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Т.О.Писана

О.В. Попович