АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5999/17 Справа № 204/7555/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2017 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськаз даною позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» матеріальну шкоду в розмірі 9378,53 грн. та судовий збір в сумі 1378,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що відповідачка перебуває в трудових відносинах з АТ «Ощадбанк» з 13.04.1999 року на посаді завідувача сектором супроводження рахунків юридичних осіб відділу бек-офісу з 07.07.2015року.

03 жовтня 2016 року Департамент економіки, фінансів та міською бюджету Дніпропетровської міської рада листом № 3/15-272 повідомив про порушення Банком строків перерахування нарахованих процентів за депозитними договорами. який встановлено на 30.09.2016 року.

Відповідно до листа від Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради № 3/15-272 було проведено службове розслідування за фактом 30.09.2016 року умов договорів на строковий вклад (депозит) «Строковий місцевого бюджету» укладених з Департаментом фінансів Дніпропетровської обласної державної адміністрації та з Департаментом економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради.

В ході службового розслідування встановлено, що відповідно до вимог п.2.3. договорів укладених з Департаментом фінансів Дніпропетровської обласної державної адміністрації та п. 2.3. договорів укладених з Департаментом економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, нараховані проценти виплачуються Банком Вкладнику не пізніше останнього банківського дня кожного місяця.

30 вересня 2016 року гр. ОСОБА_3, яка працює головним економістом сектору супроводження рахунків юридичних осіб відділу бек-офісу здійснила нарахування за Договорами. 30 вересня 2016 року ОСОБА_2 в порушенні вимог п. 10.3. Технологічної карти не здійснила контролю за виплатою нарахованих процентів по вкладним (депозитним) рахункам.

Також, в діях ОСОБА_2 вбачається неналежне виконання вимог п.2.2.7. Посадової інструкції в частині здійснення нарахування та виплати процентів за депозитними рахунками юридичних осіб, перерахування нарахованих процентів на рахунки клієнтів відповідно до умов укладених договорів.

Згідно з п.4.1. Посадової інструкції, ОСОБА_2 несе персональну відповідальність за незалежне виконання своїх посадових обовязків (п.4.1.1.) та за порушення вимог нормативних документів, регламентів, процедур банку (п.4.1.6).

Відповідно до вимог п.6.2. Договорів, за порушення виплати процентів, Банк сплачує на користь Вкладника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від нарахованих процентів за кожен день прострочення. Враховуючи те, що нараховані проценти були перераховані Вкладникам лише 03.10.2016 року, Банк 03.10.2016 року сплатив пеню на загальну суму 28135,59 грн.

Таким чином, порушення вимог нормативних документів банку та неналежного виконання посадових обов'язків ОСОБА_3 призвело до збитку Банку в сумі 28135,59 грн.

За висновками службового розслідування встановленні винні дії наступних осіб: ОСОБА_3 Ні.В., ОСОБА_4, ОСОБА_2 Оскільки винною особою є не лише ОСОБА_3, Банк запропонував винним особам відшкодувати у добровільному порядку збитки в строк до 17.10.2016 року в рівних частинах по 9378,53 грн.

Службовою запискою від 24.10.2016 року № 34-16/2790 юридичний відділ повідомили, що 06.10.2016 року ОСОБА_4 відшкодувала збитки банку за фактом не виконання 30.09.2016 року умов депозитних договорів у сумі 9378,53 грн., але ОСОБА_2 і ОСОБА_3 суми збитку банку станом на 24.10.2016 року не відшкодували.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» матеріальну шкоду в розмірі 9378,53 грн. та судовий збір в сумі 1378,00 грн., а всього 10757 грн. 00 коп.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» з 13 квітня 1999 року по 25 жовтня 2016 року. Наказом № 2610-к від 13.10.2016 року вона була звільнена з посади завідувача сектором супроводження рахунків юридичних осіб відділу бек-офісу філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.60).

На адресу начальника філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» за підписом заступника міського голови, директора департаменту ОСОБА_5 надійшов лист № 3/15-272 від 03 жовтня 2016 року про повідомлення, що згідно з договорами строкового вкладу (депозит) «Оперативний місцевого бюджету» № 121-101709 від 21 липня 2016 року, № 121-101540 від 21 липня 2016 року, № 125-102412 від 25 липня 2016 року, укладеними з ДОУ АТ «Ощадбанк», банком порушено п. 2.3 зазначених договорів в частині несвоєчасного перерахування процентів до міського бюджету по строку 30 вересня 2016 року (а.с.8).

Згідно з висновками службового розслідування за фактом не виконання 30 вересня 2016 року умов договорів на строковий вклад (депозит) «Строковий місцевого бюджету», укладених з Департаментом фінансів Дніпропетровської обласної державної адміністрації та з Департаментом економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради:

- факт невиконання 30 вересня 2016 року умов договорів на строковий вклад (депозит) «Строковий місцевого бюджету» укладених з Департаментом фінансів Дніпропетровської обласної державної адміністрації та з Департаментом економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради (№ 121-101709 від 21 липня 2016 року, № 121-101540 від 21 липня 2016 року, № 125-102412 від 25 липня 2016 року, №110-102038 від 10 лютого 2016 року, № 110-101901 від 10 лютого 2016 року, № 110-101946 від 10 лютого 2016 року, № 110-101548 від 10 лютого 2016 року) підтвердився;

- невиконання умов договорів викликано внаслідок порушення: головним економістом сектору супроводження рахунків юридичних осіб відділу бек-офісу ОСОБА_3 вимог п. 7.12 Порядку № 955, п. 10.2 Технологічної картки та неналежного виконання вимог п. 2.2.7 посадової інструкції; завідувачем сектору супроводження рахунків юридичних осіб відділу бек-офісу ОСОБА_2 вимог п. 10.3 Технологічної картки та неналежного виконання вимог п. 2.2.7 посадової інструкції та неналежного виконання начальником відділу бек-офісу ОСОБА_4 п. 2.11 посадової інструкції;

- розмір збитків в сумі 28 135,59 грн. не відшкодовано (а.с.39-41).

Зі службової записки в.о. начальника відділу бек-офісу ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_4 відшкодувала збитки банку за фактом невиконання 30 вересня 2016 року умов депозитних договорів у сумі 9378,53 грн.; ОСОБА_2 і ОСОБА_3 суми збитку банку станом на 24 жовтня 2016 року не відшкодовано (а.с.7).

Згідно з вимогами п. 7.12 Порядку здійснення депозитних операцій з клієнтами мікро, малого та середнього бізнесу в установах АТ «Ощадбанк» з використанням програмного комплексу «Єдиний електронний архів», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» № 955 від 03 листопада 2015 року виплата процентів за вкладом (депозитом) здійснюється у строки, які обумовлені депозитним договором: періодично (щомісячно, щоквартально, що річно) або одноразово (одночасно із внесенням вкладу (депозиту) на рахунок або в кінці строку дії депозитного договору. Виплату процентів за вкладом (депозитом) здійснює бек-офісу відповідно до умов викладених в депозитному договорі.

Згідно з вимогами п. 2.2.7 посадової інструкції завідувача сектору супроводження рахунків юридичних осіб відділу бек-офісу філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» та додатку до неї, особа, що займає дану посаду здійснює нарахування та виплату процентів за поточними/депозитними рахунками корпоративних клієнтів, перераховує нараховані проценти на рахунки клієнтів відповідно до умов укладених договорів (а.с.9-11).

Відповідно до п. 4.1 посадової інструкції, завідувач сектору, відповідно до Кодексу законів про працю України, інших нормативно-правових актів України та внутрішніх нормативних документів банку, несе персональну відповідальність: за неналежне виконання своїх посадових обовязків (п. 4.1.1); порушення вимог нормативних документів, регламентів, процедур банку, вимог політики інформаційної безпеки банку (п. 4.1.6).

Доводи апеляційної скарги про те, що доказів того, що саме дії апелянта призвели до спричинення банку прямої матеріальної шкоди, не надано та договір про повну матеріальну відповідальність з нею не укладався, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, положенням ст. 130 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник несе матеріальну відповідальність за спричинену шкоду внаслідок порушення покладених на нього трудових обовязків, що мало місце в даному випадку. Крім того, саме в силу займаної посади, завідувач сектору супроводження рахунків юридичних осіб відділу бек-офісу філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» ПАТ «Державний ощадний банк України» та посадових обов»язків, які підтверджені посадовою інструкцією з додатками, підтверджено, що ОСОБА_2 несе персональну матеріальну відповідальність за неналежне виконання своїх посадових обов»язків та за порушення вимог нормативних документів, регламентів, процедур банку (п.4.1., п.4.1.1., п.4.1.6).

Частиною 1 ст. 130 Кодексу законів про працю України визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Згідно з ч. 3 ст. 136 Кодексу законів про працю України, у решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За загальним правилом у трудових правовідносинах вина працівника в заподіянні шкоди доводиться роботодавцем. Вимагаючи відшкодування шкоди, роботодавець повинен довести, що в діях працівника були ознаки трудового правопорушення, а також, що вказане правопорушення спричинило заподіяння шкоди та причинний звязок між ними.

Загальні правила щодо матеріальної відповідальності працівників визначаються главою ІХ КЗпП України, Положенням про матеріальну відповідальність робочих і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженим Указом Президії ОСОБА_7 СРСР від 13 липня 1976 року (далі - Положення).

Зазначені норми матеріального права визначають як підстави й умови покладення матеріальної відповідальності на працівників (стаття 130 КЗпП України, розділ І Положення), так і розмір такої матеріальної відповідальності (статті 132-135 КЗпП України, розділи ІІ-ІV Положення).

Крім того, за положеннями статті 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно.

Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисною метою (частина друга статті 137 КЗпП України).

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника.

Відповідно до положень ст..214 ЦПК України суд має встановити на підставі наданих сторонами спору доказів обставини справи, викласти в рішення суду та зробити з установлених фактичних обставин правові висновки щодо наявності підстав для покладення матеріальної відповідальності на працівника й щодо розміру матеріальної шкоди,яка спричинена працівником, і розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням положень ст..137 КЗпП України та положень ст..138 КЗпП України щодо обов»язку доведення умов покладення відповідальності за спричинену шкоду, передбачених ст..130 КЗпП України. Аналогічна правова позиція викладена ОСОБА_7 Судом України у постанові № 6-139цс14 від 26 листопада 2014 року.

Вирішуючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 9378,53 грн., суд першої інстанції дійшов до вірного висновку задоволення позову, оскільки в ході розгляду даної цивільної справи знайшов підтвердження причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідачки щодо невірного нарахування 30 вересня 2016 року процентів за депозитними договорами, внаслідок порушення відповідачкою своєї посадової інструкції та додатків до неї. А в силу ст. 130 КЗпП України саме відповідачка несе матеріальну відповідальність за спричинену шкоду внаслідок порушення покладених на неї трудових обов»язків, що мало місце в даному випадку.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди позивача саме з висновком службового розслідування, а саме, що до Бек-офісу оригінали договорів по яким необхідно було здійснити нарахування процентів передані не були та до Єдиного електроного архіву зі сторони відповідального виконавця Фронт-офісу не завантажені. Однак, зазначене спростовується матеріалами справи та висновками суду на підставі встановлених обставин в ході розгляду справи, безпосередньо, поясненнями сторін, посадовими інструкціями, копіями договорів, письмовими поясненнями відповідача, висновким службового розслідування, який не оскаржено.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Інших позовних вимог, а ніж ті що були заявлені в суді першої інстанції, сторонами не заявлялось.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи у апеляційній скарзі не заявлялись, а ті що заявлені не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді О.В.Лаченкова

ОСОБА_8