АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1949/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.17 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Малінської С.М.

суддів : Бровченка І.О., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду, посилаючись на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 липня 2002 року, від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З березня 2011 року сторони проживають окремо, дитина залишилася проживати з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає нерегулярно та у недостатньому обсязі, хоча має таку можливість, оскільки працює та отримує заробітну плату. Однак коштів, які надає відповідач недостатньо для утримання дитини, оскільки дитина у звязку із захворюванням перебуває на диспансерному обліку у лікаря-невропатолога та потребує постійного обстеження та лікування. Тому позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 3/5 частин з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду до повноліття дитини.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 21 вересня 2016 року до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 640 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова 04 січня 2017 року змінити, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 3/5 частин з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 вересня 2016 року й до повноліття дитини.

Апелянт посилається на ч. 4 ст. 174 ЦПК України, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначає, що ні вона ані відповідач не були присутні під час судового розгляду справи, однак у своїй заяві відповідач визнав заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі, про що суд зазначив у своєму рішенні, проте суд не взяв це до уваги та прийшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - зміні з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2002 року / а. с. 7/, натепер вони проживають окремо один від одного.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 / а. с. 8/, який проживає з позивачкою.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_4, він зобовязаний утримати його до повноліття відповідно до вимог ст. 180 СК України.

Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд врахував матеріальне становище платника аліментів, а саме те, що він натепер має регулярний заробіток, розмір його щомісячного доходу становить близько 3800 грн., відсутність у нього інших дітей та утриманців.

Приймаючи до уваги матеріальне становище дитини, стан її здоров»я, той факт, що дитина страждає рядом захворювань та перебуває на диспансерному обліку у лікаря невролога, потребує певного лікування, тому розмір коштів на його утримання збільшено.

Мати дитини ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова та не може в повній мірі утримати дитину.

Враховуючи вищезазначені обставини, розмір доходу відповідача, той факт, він може надавати матеріальну допомогу, розмір прожиткового мінімуму, визначеного законом для дітей віком від 6 до 18 років, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/ 3 частини з усіх видів його заробітку, оскільки вважав цю суму достатньою та необхідною для утримання неповнолітньої дитини та судовий збір в розмірі 640 грн.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може, з таких підстав.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину по досягненню нею повноліття.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів враховується : 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до заяви, яка міститься в матеріалах справи (а.с.29), відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнав в повному обсязі, просив його задовольнити.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнав у повному обсязі.

Ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи інтереси дитини, її потреби, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, які б перебували на його утриманні, виходячи з принципів розумності та справедливості, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволенні позову та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 3/5 частин з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 вересня 2016 року й до повноліття дитини.

Відповідно до п. 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, на підставі п. 4 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає, що ухвалене у справі рішення суду необхідно змінити, стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 3/5 частин усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 вересня 2016 року й до повноліття дитини.

Судові витрати стягнути згідно вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги (а.с. 1; 44).

Оскільки позовні вимоги та апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволені, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях відповідно до п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з ОСОБА_2 на користь держави належить стягнути судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 640, 00 грн., а також судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 704, 00 грн., а всього 1344, 00 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 04 січня 2017 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3/5 частини усіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 21 вересня 2016 року до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 1344 (одна тисяча триста сорок чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді :