Справа № 369/3359/16-ц
Провадження № 2/369/406/17
08.02.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.
за участю секретаря Раситюк М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,
У квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства, з позовом до відповідачів ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 проживаю за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Квартира за вищезгаданою адресою була придбана позивачем за власні кошти 26 грудня 2012 року відповідно до договору купівлі-продажу № PN5960 посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3, про що зроблений відповідний запис в державному №5419146 та в Державному реєстрі прав на нерухоме майно від 13.02.2013 p., № 257541.
У квітні місяці 2013 року позивач прописала та почала проживати в своїй квартирі разом з громадянином ОСОБА_2 (відповідач), з яким вони зареєстрували шлюб 13.07.2013 року у Виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 290. Від сумісного проживання вони мають доньку - ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2.
24.04.2015 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати в її квартирі, хоча не є її членом сім»ї, не бере участі в сумісному веденні господарства, не допомагаючи сплачувати по рахункам.
Комунальні служби, що надають послуги їй по утриманню її квартири № 9 у житловому будинку № 7 що знаходиться на вул. Б. Хмельницького у с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців - 3 особи, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів які позивач має сплатити таким службам за надані їй послуги.
Позивач не бажає оплачувати комунальні платежі за відповідача, оскільки має скрутне матеріальне становище, на її утриманні знаходиться малолітня дитина, тому вона намагається зберегти та заощадити грошові кошти, а наявність реєстрації відповідача в даній квартирі, змушує її сплачувати за нього.
Вище перераховані обставини створюють для неї та її дитини умови за яких вона не може в повному обсязі скористатися правами наданими та гарантованими позивачу державою.
Також враховуючи той факт, що громадянин ОСОБА_2 схильний до систематичного вживання спиртних напоїв, та часто зявляється дома в стані алкогольного спяніння, продовжуючи розпивати спиртні напої у квартирі влаштовуючи конфлікти (чим порушує правила соціалістичного співжиття) у присутності їхньої малолітньої дитини це створює антисоціальні умови для зростання та становлення дитини, як здорової психологічно особистості та робить неможливим для неї з дочкою сумісне співжиття з відповідачем в одній квартирі.
Тому просила усунути перешкоду у користуванні власністю, шляхом виселення ОСОБА_2 з її квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Визнати громадянина ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2. Скасувати реєстрацію місця проживання громадянина ОСОБА_2, шляхом зняття його з реєстраційного обліку, за адресою: АДРЕСА_1. Відшкодувати їй витрати, повязані з оплатою судового збору у розмірі 551, 20 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.
У ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл майна, де просив встановити факт, що має юридичне значення, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з листопада 2010 року до 13 липня 2013 року. Визнати квартиру АДРЕСА_3 Б., в селі Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, загальною площею 54.1.кв.м., житловою площею 12.8 кв.м., що складається із однієї житлової кімнати, спільною сумісною власністю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4. Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 Б., в селі Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, загальною площею 54.1.кв.м., житловою площею 12.8 кв.м., що складається із однієї житлової кімнати. Однак згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області зустрічний позов ОСОБА_2 був залишений без розгляду на підставі ч. 1 п. 3 ст. 207 ЦПК України.
Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, прични неявки суджу невідомі.
За згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав:
У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.
Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.
Квартира за вищезгаданою адресою була придбана позивачем 26 грудня 2012 року відповідно до договору купівлі-продажу № PN5960 посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3, про що зроблений відповідний запис в державному №5419146 та в Державному реєстрі прав на нерухоме майно від 13.02.2013 p., № 257541.
У квітні місяці 2013 року позивач прописала та почала проживати в своїй квартирі разом з громадянином ОСОБА_2 (відповідач), з яким вони зареєстрували шлюб 13.07.2013 року у Виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 290.
Від сумісного проживання сторони мають доньку - ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2.
24.04.2015 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати в квартирі позивача, хоча не є її членом сім»ї, не бере участі в сумісному веденні господарства, не допомагаючи сплачувати по рахункам.
Всі її вмовляння відповідача виїхати та виписатися з її квартири лишаються без уваги, у відповідь на свої прохання вона чує лише лайку на свою адресу за те, що він зїде з квартири коли вважатиме за потрібне.
Комунальні служби, що надають послуги їй по утриманню її квартири № 9 у житловому будинку № 7 що знаходиться на вул. Б. Хмельницького у с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців - 3 особи, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів які позивач має сплатити таким службам за надані їй послуги.
Позивач не бажає оплачувати комунальні платежі за відповідача, оскільки має скрутне матеріальне становище, на її утриманні знаходиться малолітня дитина, тому вона намагається зберегти та заощадити грошові кошти, а наявність реєстрації відповідача в даній квартирі, змушує її сплачувати за нього.
Вище перераховані обставини створюють для неї та її дитини умови за яких вона не може в повному обсязі скористатися правами наданими та гарантованими позивачу державою.
Також враховуючи той факт, що громадянин ОСОБА_2 схильний до систематичного вживання спиртних напоїв, та часто зявляється дома в стані алкогольного спяніння, продовжуючи розпивати спиртні напої у квартирі влаштовуючи конфлікти (чим порушує правила соціалістичного співжиття) у присутності їхньої малолітньої дитини це створює антисоціальні умови для зростання та становлення дитини, як здорової психологічно особистості та робить неможливим для неї з дочкою сумісне співжиття з відповідачем в одній квартирі.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтями 319, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього.
Аналіз вище наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.
Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 даного Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України виселення без надання іншого жилого приміщення є крайнім заходом і може застосовуватися судом лише за наявності одночасно кількох умов, якщо наймач, члени сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим для інших спільне проживання з таким громадянином в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
За змістом ст.ст. 64, 156 ЖК України до членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Системний аналіз наведених вище норм житлового законодавства дає підстави для висновку, що для виселення в судовому порядку за позовом власника житла колишніх його членів сім'ї необхідно наявність і доведеність двох умов: систематичне порушення правил співжиття та вжиття до відповідача заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.
Під порушенням правил сумісного проживання слід розуміти не просто створення певних незручностей для мешканців будинку або безпосередньо для наймача, власника квартири, а вчинення умисних дій, пов'язаних із зневагою до соціальних норм сумісного проживання. Зневага до соціальних норм сумісного проживання - це вчинення сварок, бійок, нанесення образ, ігнорування вимог про дотримання тиші, тощо.
Судом встановлено, що 24.04.2015 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.04.2015 року.
У судовому засіданні встановлено, квартира №9 в с. Петрівське, по вул. Хмельницького, буд 7, була придбана позивачем 26 грудня 2012 року відповідно до договору купівлі-продажу № PN5960 посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3, про що зроблений відповідний запис в державному №5419146 та в Державному реєстрі прав на нерухоме майно від 13.02.2013 p., № 257541.
Таким чином, аналіз вищенаведених обставин справи в їх сукупності дає підстави для висновку, що поведінка відповідача в розумінні закону є антигромадською, була предметом розгляду уповноважених на це органів і об'єктивно підтверджує систематичне порушення ним правил співжиття, що унеможливлює для позивача, як власника житла, її неповнолітньої дитини проживання з ним в одній квартирі, а раніше вжиті заходи попередження та громадського впливу не дали позитивних результатів для перевиховання відповідача в дусі поваги до правил співжиття та сімейних цінностей.
За таких обставин справи, відповідно до вказаних вище норм матеріального і процесуального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та виселення відповідача ОСОБА_2 із належного позивачу житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.
Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного відповідачем суду не було надано.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як зазначає позивач до наступного часу відповідач продовжує проживати та користуватися належною їй квартирою без її згоди, не знімається із реєстрації за вищевказаною адресою, і вона як власник квартири не може здійснювати свої права по володінню, користуванню та розпорядженню квартирою.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Так як відповідач ОСОБА_2 не звільняє квартиру позивача, хоча не є членом її родини, та перешкоджає їй користуватися власністю на власний розсуд, не сплачує за комунальні послуги, не веде з позивачем спільного господарства, то підлягає виселенню з квартири в примусовому порядку.
Що стосується вимог позивача про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1. та скасування реєстрації місця проживання громадянина ОСОБА_2, шляхом зняття його з реєстраційного обліку, за адресою: АДРЕСА_1, то вказані вимоги суд знаходить необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, оскільки не є належним способом захисту цивільних справ згідно ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково.
Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214,215, 223, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 15,16,317,319,321, 391 ЦК України ст.ст. 116, 150,158 ЖК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.
Усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1, шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4.
У решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі у розмірі 551 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення подається протягом десяти днів з дня отримання відповідачем копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.Я. Волчко