Провадження №22-ц/784/2318/17
Провадження №22-ц/784/2318/17 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів Галущенка О.І. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а :

13 грудня 2016 року ОСОБА_2 пред'явив до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» зазначений позов, який 11 квітня 2017 року уточнив, та обґрунтовував наступним.

03 липня 2008 року він та ЗАТ "Альфа-банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі Банк), на умовах забезпеченості, повернення, строкової платності та цільового характеру використання, уклали кредитний договір № SME0015142, відповідно до умов якого, Банк зобов'язався надати йому кредит в сумі 50 000 доларів США, на строк 180 місяців, зі сплатою процентів за користування ними у розмірі 18,38 % річних.

На забезпечення виконання названого кредитного договору, 03 липня 2008 року між ним та Банком було укладено договір іпотеки № SME0015142/1, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 3135, предметом якого є належна йому на підставі Договору купівлі-продажу від 03.07.2008 року нежитлова будівля, а саме гараж, загальною площею 52 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Севастопольська, буд. 67-Б.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС ММУЮ ОСОБА_6, 02 червня 2015 року на підставі Виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, 30 січня 2015 року та зареєстрованого у реєстрі за № 1929, було відкрите виконавче провадження № 47697675 з його примусового виконання. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги ПАТ "Альфа Банк" у розмірі 669 514 гривень 77 копійок, з яких: - 631 764 гривні 33 копійки - заборгованість за кредитом; 37 750 гривень 44 копійки -. заборгованість по відсоткам, та 3 500 гривень витрат, повязані із вчиненням виконавчого напису.

Посилаючись на те, що нотаріус самостійно змінив валюту договору, зазначивши у виконавчому написі суму боргу в гривні, у той час, як повинен був зазначити її в доларах США, та не звернув уваги, при вчиненні виконавчого напису, що до нього, як боржника, не предявлялася вимога про повернення грошових коштів, просив позов задовольнити.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2017 року позов задоволено у повному обсязі.

Банк подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування скарги посилався на невідповідність судового рішення дійсним обставинам справи та порушенням норм процесуального та матеріального права.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржене рішення суду 1 інстанції скасувати, оскільки воно ухвалене без точного дотримання норм чинного цивільного та цивільно-процесуально законодавств, і ухвалити у справі нове рішення, яким у позові відмовити.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про іпотеку» та Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 №296/5, нотаріусом належним чином не перевірені, внаслідок чого допущені порушення, які позбавляли нотаріуса вчинити виконавчий напис.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області, не погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, вважає їх недоведеними, а висновки, щодо результату вирішення справи - помилковими, необґрунтованими й незаконними.

За Конституцією України, ст. 27 ЦПК України та п. 1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів, який здійснюється в порядку конституційного, цивільного, кримінального, адміністративного та господарського судочинств.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем, в тому числі і шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобовязаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Як вбачається з матеріалів справи, при вчинені оспорюваного боржником виконавчого напису, нотаріус повністю дотримався вимог чинного законодавства, щодо порядку та підстав його вчинення і законних перешкод для вчинення напису на той час не було.

Так, не можна вважати наявністю спору між кредитором та боржником вираження нотаріусом суми боргу в валюті України, в той час як кредитний договір було укладено в доларах США.

Як вбачається із заяви Банку про вчинення виконавчого напису (т.1 а.с. 39-40), той визначив борг позивача перед ним і у доларах США, і у гривні України.

Боржник визначений розмір не заперечував ні тоді, ні у суді 1 інстанції, ні у суді апеляційної інстанції. Усі його доводи зводилися до можливого зменшення курсу долара США до гривні України, а, відповідно, і зменшення розміру боргу. Проте це не можна вважати, що правовідносини, які існують між сторонами - стали спірними.

За такого, суд не міг визнати оспоюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з підстави наявності спору, щодо розміру боргу.

Не міг він визначити його таким і з підстави, щодо недотримання нотаріусом вимог закону з обовязкового надсилання іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, повідомлення письмової вимоги про усунення порушень.

Як вбачається із матеріалів справи (т. 1 а.с. 130-133) такі повідомлення Банком були надісланні, та ще й за двома адресами АДРЕСА_1 яка була вказана у кредитному та іпотечному договорах, так і по 2-й СлобідськійАДРЕСА_2.

Ці повідомлення були відправленні Банком позивачеві двома цінними листами за № 160 (а.с. - 132) та № 151 (а.с. - 133), що слід вважати належним повідомленням. Іншого сторона позивача належними та допустимими доказами не довела.

Наданий представником позивача штриховий ідентифікатор, яким мав би підтвердити невиконання Банком названої вимоги (т. 2 а.с. - 44), не є таким доказом, оскільки стосується лише одного з листів та зберігається в реєстрі ДП «Укрпошта» лише 6 місяців, а вимога надіслана більше двох років тому.

За наведеного, оскаржене рішення слід скасувати і ухвалити у справі нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати, понесені тим у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 309,313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2017 року скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання виконавчого напису від 30 січня 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого у реєстрі за № 1929 таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» 607 гривень 20 копійок судового збору, сплаченого у суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_7