У Х В А Л А

30 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

29 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області про скасування державного акта на землю, рішення органу місцевого самоврядування та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за позовом ОСОБА_4 до Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, ОСОБА_5, треті особи: відділ Держземагентства у Городоцькому районі Львівської області, Реєстраційна служба Городоцького районного управління юстиції у Львівській області, про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради, скасування державної реєстрації на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

Городоцький районний суд Львівської області рішенням від 8 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив: визнав недійсним та скасував рішення Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області від 8 жовтня 2007 року № 113 про безоплатну передачу в приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1307 га для обслуговування житлового АДРЕСА_1; визнав недійсним та скасував державний акт про право власності ОСОБА_4 на цю земельну ділянку; зобов'язав ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні проїздом до житлового будинку АДРЕСА_2 шляхом знесення (демонтажу) металевої огорожі та гаражного навісу; зобов'язав ОСОБА_4 в подальшому не чинити ОСОБА_5 перешкод у користуванні зазначеним проїздом. Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив, визнав незаконними і скасував рішення Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області від: 24 червня 2007 року № 108 про безоплатну передачу в приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,2417 га, з яких 0,2294 га - для обслуговування житлового будинку та 0,0123 га - для ведення особистого селянського господарства (далі - ОСГ); 27 листопада 2014 року № 740 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність ОСОБА_5 для ведення ОСГ»; 4 грудня 2014 року № 751 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_5.»; 19 лютого 2015 року № 770 «Про внесення змін до рішення від 4 грудня 2014 року № 751»; 19 лютого 2015 року № 771 «Про внесення змін до рішення від 27 листопада 2014 року № 740»; 14 травня

2015 року № 823 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність ОСОБА_5 для ведення ОСГ». Скасував державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0129 га в с. Керниця Городоцького району Львівської області на ім'я ОСОБА_5 Вирішив питання розподілу судових витрат.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 29 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилив, рішення Городоцького районного суду Львівської області від 8 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2016 року залишив без змін.

20 вересня 2017 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На підтвердження доводів заявник послався на постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року, 29 жовтня 2014 року, 3 лютого та

16 листопада 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив з того, що при виготовленні технічної документації ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1307 га для обслуговування жилого будинку АДРЕСА_1 органом місцевого самоврядування не було дотримано ДНБ 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», та не визначено проїзду до будинків ОСОБА_6 та ОСОБА_4 При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що

ОСОБА_6 звернулась 12 серпня 2015 року до суду у межах позовної давності, оскільки користувалась спільним проїздом до 2015 року, коли ОСОБА_4, установивши відповідну огорожу, обмежив її в доступі до свого будинку.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України містять висновки про те, що:

- перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. Положення частини п'ятої статті 261 ЦК України застосовуються до вимог про зобов'язання сторін (щодо виконання правочину), а не до вимог про недійсність правочину ( від 3 лютого 2016 року № 6-75цс15);

- перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (від 6 листопада 2013 року

№ 6-116цс13.

- в разі встановлення судом факту неправомірного отримання особою земельної ділянки або факту отримання її з непередбачених законом підстав особа не набуває права власності на неї, а ненабуте право власності не може бути припинено відповідно до статті 140 Земельного кодексу України 2001 року (далі - ЗК України). Передбачені статтями 140-149, 152 ЗК України, статтями 215, 216, 387, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) способи захисту прав різняться за своєю суттю й характером, а тому їх обов'язкове одночасне застосування законом не передбачено. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини такого порушення (від

29 жовтня 2014 року № 6-152цс14);

- порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (від 16 листопада 2016 року № 6-2469цс16).

Правові висновки Верховного Суду України в цих постановах та висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 29 червня 2017 року, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах справ, установлених судами.

Підстави для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, відсутні.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360, 3601 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області про скасування державного акта на землю, рішення органу місцевого самоврядування та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за позовом ОСОБА_4 до Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, ОСОБА_5, треті особи: відділ Держземагентства у Городоцькому районі Львівської області, Реєстраційна служба Городоцького районного управління юстиції у Львівській області, про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради, скасування державної реєстрації на земельну ділянку за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко