УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Кафідової О.В., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 9 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_3, у якому просило стягнути з останньої кредитну заборгованість станом на 1 вересня 2013 року в розмірі 246 769 грн 93 коп., у тому числі: 138 800 грн основного боргу та 107 969 грн 93 коп. боргу по процентам, крім того позивач просив стягнути з відповідача 2 467 грн 70 коп. понесених витрат по сплаті судового збору.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до умов договору відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, позивач придбав у публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ АБ «Промінвестбанк») право грошової вимоги за кредитним договором від 5 липня 2007 року, укладений між ПАТ «АТ Промінвестбанк» та ОСОБА_3, борг по якому станом на 1 вересня 2013 року становить загалом 246 769 грн 93 коп., який відповідач добровільно погашати відмовляється.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Костопальського районного суду Рівненської області від 9 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської від 26 травня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 638 грн 05 коп. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, провадження у справі закрити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оскільки наказ Костопільського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2009 року, яким було стягнуто усю заборгованість по тілу кредиту та інші передбачені договором платежі не виконаний, то підлягає стягненню з позичальника на користь позивача, до якого перейшло від ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» право вимоги за кредитним договором відсотки за користування грошима.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 5 липня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала у банку кредит у розмірі 200 тис. грн зі сплатою 19% річних, строком до 3 липня 2009 року.

Банк свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав у повному обсязі та надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 200 тис. грн.

Наказом Костопільського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2009 року з ОСОБА_3 на користь кредитора стягнуто заборгованість по кредиту в розмірі 161 503 грн 60 коп., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 128 800 грн, загальної суми заборгованості по відсоткам в сумі 10 793 грн 92 коп. за період з 7 травня 2007 року по 29 листопада 2009 року.

Зазначений судовий наказ відповідачем не виконано.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 7 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16.

Задовольняючи позовні вимоги в зазначеній частині, суди дійшли до висновку про стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, проте не звернули уваги на те, що стягнення процентів в такому розмірі поза межами договору (договір діяв до 3 липня 2009) законом не передбачено. Так, вищезазначені положення закону залишилися поза увагою судів, які не визначили розміру заборгованості з урахуванням процентів на рівні облікової ставки Національного банку України за користування кредитними коштами.

Судами першої та апеляційної інстанцій, у порушення вимог статтей 212-214, 303, 316 ЦПК України, не враховано вказані вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому, з метою забезпечення своєчасного розгляду справи та вирішення спору між сторонами колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовує ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 серпня 2015 року з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:О.В. Кафідова
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович