Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2285/16-ц

номер провадження 2/695/134/17

22 березня 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

при секретарі Оніщенко Н.В.,

за участю сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2про визнання права власності на майно за набувальною давністю.

Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що сторони по справі 20.08.1977 року уклали шлюб, який був зареєстрований Кантакузівським сільським ЗАГС с. Кантакузівка Драбівського району Черкаської області за актовим записом №20. Відповідач 28.09.1978 року уклав договір купівлі-продажу, на підставі якого набув у власність 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходяться за адресою: вул. Комсомольська (наразі Новоселівська), буд. 91 у м. Золотоноша Черкаської області. Оскільки вище вказана частина будинку була набута відповідачем за час шлюбу, позивач, керуючись нормами ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю, вважає, що вона належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Інша частина будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Новоселівська, 91, належала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 20.12.1991 року. Вказані співвласниці частини будинку померли, а тому з 1996 року в цій частині будинковолодіння взагалі ніхто не проживав. Син ОСОБА_6 - ОСОБА_7, спадщину після смерті своєї матері належним чином не оформив, проте запропонував позивачу проживати в іншій частині будинковолодіння та користуватись нею. ОСОБА_7 також помер, а оскільки інші родичі чи спадкоємці належного майна ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відсутні, та не заявляли про свої права на дану нерухомість, позивач, як уже повноправний власник продовжила з 2004 року безперервно та відкрито користуватись частиною будинку та надвірними будівлями, якою вона добросовісно заволоділа. Протягом всіх цих років позивач робить у вищевказаній частині садиби поточні та капітальні ремонти, здійснює благоустрій території, в повній мірі користується присадибною земельною ділянкою та побутовими будівлями, а тому, на її думку, в силу норм ст. 344 ЦПК України набула права власності на це майно за набувальною давністю. Однак ОСОБА_2 (відповідач по справі) право позивача на вказану частину будинковолодіння не визнає, оскільки вважає, що саме він має право на отримання вказаної нерухомості у власність за набувальною давністю, як покупець 1/2 частини будинковолодіння за договором купівлі-продажу. Оскільки даний спір сторонам вирішити в позасудовому порядку не вдалося, позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

У судовому засіданні позивач по справі ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 надали пояснення аналогічні поясненням викладеним в позовній заяві, позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді, змінивши свою позицію, позовні вимоги визнав в повній мірі та проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечував.

Суд, переконавшись в добровільності визнання відповідачем позовних вимог, розуміння ним значення своїх дій, розяснивши відповідачу його права та обовязки, приходить до висновку, що така позиція відповідача відповідає вимогам ст. 31 ЦПК України, а тому приймає визнання позовних вимог відповідачем.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду до участі у вказаній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, були залучені ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Треті особи по справі в судове засідання не зявились із невідомих для суду причин, хоча про час дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що у справі маються відповідні поштові підтвердження.

Враховуючи, що треті особи не заявили своїх вимог на предмет позову, до суду не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а також беручи до уваги клопотання сторін по справі про розгляд справи за відсутності третіх осіб, з метою забезпечення дотримання принципів розумності та своєчасності розгляду і вирішення справи, суд розглядає справу за відсутності третіх осіб.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно з договором купівлі-продажу від 28.09.1978 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_2, відповідач набув у власність 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: вул. Комсомольська, 91 у м. Золотоноша Черкаської області, вказаний договір посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №3035.

Із свідоцтва про укладення шлюбу (серії № 336500 від 20.08.1977 року) вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_12 уклали шлюб 20.08.1977 року, який зареєстрований Кантакузівським сіль/ЗАГС с. Кантакузівка Драбівського району, про що зроблено відповідний запис за №20 від 20.08.1977 року.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю, який діяв на момент виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином суд приходить до висновку, що оскільки вказана вище частина садиби була набута сторонами за час шлюбу, то вона належить їм на праві спільної сумісної власності, а отже і права та обовязки, які виникають із права володіння, користування та розпорядження вказаним майном у сторін виникають порівну.

На підставі рішення Золотоніської міської ради від 18.06.2009 року №41-10/V вулиця Комсомольська була перейменована на вулицю Новоселівську.

Як вбачається із копії технічного паспорту на житловий будинок садибного типу за адресою вул. Новоселівська (Комсомольська) 91, м. Золотоноша Черкаської області, власником 1/2 частини будинку, на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.1978 року є ОСОБА_2. Судом вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.12.1991 року власником іншої частини 1/2 будинку є ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №9 від 16.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_6 померла 30 квітня 1993 року в с. Полкова Микитівка, Богодухівського району Харківської області.

Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №0 від 17.11.2016 року ОСОБА_8 померла 17.05.1954 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-БП №127848 від 21.11.2001 року) та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №5, ОСОБА_7 помер 10.11.2001 року у м. Лебедин Сумської області, про що зробилено актовий запис за №439.

Із свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.08.2007 року виданих державним нотаріусом, Лебединської районної державної нотаріальної контори судом вбачається, що після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями його майна стали його дружина ОСОБА_9 та його син ОСОБА_10, а спадкове майно, на які видані ці свідоцтва не охоплює 1/2 частини будинку за адресою вул. Новоселівська (Комсомольська), 91, м. Золотоноша Черкаської області.

Відповідно до повідомлення Золотоніської міської державної нотаріальної контори від 26.12.2016 року №1177/01-16 та від 20.12.2016 року №1123/01-16 за даними Алфавітних книг обліку спадкових справ спадкові справи після померлого ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в нотаріальній конторі не заводились.

Таким чином судом вбачається, що син ОСОБА_6 ОСОБА_6 ОСОБА_13 спадщину у вигляді 1/2 будинку за адресою вул. Новоселівська (Комсомольська), 91, м. Золотоноша Черкаської області не оформив.

Так, згідно з нормами ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, яка діяла на час відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_6, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач стверджує, що починаючи з 1996 року у вказаній частині будинковолодіння ніхто не проживав, ОСОБА_6 в усній домовленості запропонував позивачу проживати в цій частині будинковолодіння та користуватися вказаною частиною садиби. А тому позивач, як уже повноправний власник, враховуючи відсутність інших родичів ОСОБА_8 та ОСОБА_6, які б заявляли про свої права на дану нерухомість, безперервно та відкрито користується частиною будинку та надвірними будівлями, яка раніше належала ОСОБА_8 і ОСОБА_6, і якою позивач добросовісно заволоділа.

Згідно з довідкою голови квартального комітету №156 від 01.07.2016 року в частині будинку за адресою вул. Новоселівська 91, м. Золотоноша Черкаської області ОСОБА_6 не проживає, а їх частиною будинку користується сімя ОСОБА_2, роблять поточні ремонти, доглядають за дворищем.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що вона є сусідкою ОСОБА_2 та проживає поруч із вказаним будинком з 1963 року та знає їх з часу переїзду у вказану частину будинковолодіння. Після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у частині будинку за адресою вул. Новоселівська 91, м. Золотоноша Черкаської області ніхто не проживав, частина будинку була не доглянута, заростала буряном. Через деякий час, можливо син чи онук ОСОБА_15, точно сказати не може, дозволив сімї ОСОБА_2 користуватися вказаною частиною будинку, а тому ОСОБА_1 здійснила поточний та капітальний ремонт вказаної частини садиби, здійснює благоустрій території, в повній мірі користується присадибною земельною ділянкою та побутовими будівлями.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що проживає по сусідству із вказаним будинком з 1959 року, знала ОСОБА_6, після смерті якої майном ніхто не опікувався, в частині будинку ніхто не проживав. Через деякий час прийшов ОСОБА_7 який дозволив сімї ОСОБА_1 користуватися вказаним майном. Частиною вказаного будинку користується ОСОБА_1 вже більше 10 років, здійснює поточний та капітальний ремонт вказаної частини садиби, здійснює благоустрій території, в повній мірі користується присадибною земельною ділянкою та побутовими будівлями.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що знає сім`ю ОСОБА_1 більше 40 років, зазначала, що другою частиною вказаного будинку, після смерті ОСОБА_6, позивач почала користуватись більше десяти років тому, користується вказаним майном відкрито не приховуючись, як власник. Здійснює поточний та капітальний ремонт вказаної частини садиби, здійснює благоустрій території, користується присадибною земельною ділянкою та побутовими будівлями.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив суду, що він є сусідом ОСОБА_1 та проживає поруч із вказаним домоволодінням з 1938 року. Після смерті ОСОБА_6 у її частині будинку ніхто не жив, родичі його за будинком не доглядали, на даний час вказаною частиною будинку користуються ОСОБА_1. ОСОБА_1 навела в цій частині будинку порядок, поставила паркан, здійснювала догляд за будинком та відкрито користується ним вже більше десяти років.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Як відомо, 01.01.2004 року набув чинності новий ЦК України із новою нормою: ст. 344 ЦК України - набувальна давність, поняття якого в ЦК УРСР (1963) не містилось.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 8 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України передбачено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, тому норма ст. 344 даного Кодексу дає право на набуття права власності за набувальною давністю із зарахуванням строку після 01 січня 2001р.

Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до вимог п. 9 Постанови Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено що відповідно до частини першої ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права зласності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач відкрито володіє вказаною частиною будинку більше десяти років, спадкоємці попередніх власників майна спадщину не прийняли, відповідного бажання користуватися таким майном не виявили.

Відповідно до висновків Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладених у його постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, та систематизованих у ОСОБА_17 Верховного Суду України "ОСОБА_18 деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" від 01.07.2013р., Розділ Набувальна давність (ст. 344 ЦК):

«У ЦК набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п'ять років.»

Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем в судовому засіданні у відповідності до вимог статей 10, 58-60 ЦПК України було доведено належними та допустимими доказами обставини набуття нею права власності на 1/2 частину вказаного будинку за адресою вул. Новоселівська, 91 у м. Золотоноша Черкаської області, за набувальною давністю, зважаючи на тривалість, добросовісність, відкритість та безперервність володіння вказаною частиною будинку, а відтак позов підлягає до задоволення.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 11, 209, 212, 213 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд, що знаходяться за адресою: м. Золотоноша Черкаської області, вул. Новоселівська, 91.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Середа Л.В.