Справа № 127/6309/16-ц Провадження № 22-ц/772/842/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 08.08.2009 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, актовий запис № 1708. Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 26.08.2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Під час перебування у щлюбі у них народилася донька, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, нехтуючи своїм батьківським обовязком, тому ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн., щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого юристом в Приватному підприємстві «Алекс» на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 28.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2017 року змінити, яким стягнути з ОСОБА_4 аліменти на користь позивача на утримання доньки в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 28.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Стягуючи з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні розміру стягуваних аліментів слід виходити саме з твердої грошової суми, а не в частці від доходу батька.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо стягнення аліментів саме в твердій грошовій сумі.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що 08.08.2009 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, актовий запис № 1708.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 26.08.2014 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.3).

Під час перебування у шлюбі, у сторін народилася донька, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 156944 від 25.02.2010 року (а.с.4).

Відповідно до ст. 180, 181 СК України батьки зобов'язанні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 ч. 2 СК України.

Частиною 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Право позивача порушено невиконанням обов'язків відповідачем по утриманню неповнолітньої доньки та підлягає судовому захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі, суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її розгляду, не надав належної оцінки наявним у справі доказам в сукупності, зокрема, зауважуючи, що надані позивачем докази про перебування відповідача тривалий час за кордоном свідчать про його роботу за кордоном, та мінливий дохід останнього.

Суд в порушення ч.4 ст.10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному зясуванню обставин справи, взявши до уваги доводи позивача та не обгрунтувавши належним чином своїх висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки, довідки про доходи, довідки з Пенсійного фонду України відповідач ОСОБА_4 працює юристом у Приватному підприємстві «Алекс» та має заробітну плату в розмірі 1450 гривень (а.с.41-43, 130).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі.

У ч. 1 ст. 183 СК України, зазначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Також, в суді першої інстанції, відповідач ОСОБА_4 у письмових поясненнях наголошував про стягнення з нього аліментів саме у відсотковому співвідношенні, а не в твердій грошовій сумі, оскільки він офіційно працює.

Оскільки регулярний дохід платника аліментів на утримання неповнолітньої дитини є підставою для визначення їх розміру у частці від його доходу, висновок суду про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в цій частині є помилковим.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів, приходить до висновку, що оскільки відповідач офіційно працює і має постійний дохід, що дає підстави для визначення розміру аліментів у частці від його доходу, а тому з нього слід стягувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частки від доходу ОСОБА_4, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, висновок суду першої інстанції про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в цій частині є помилковим.

Зокрема, позивач не позбавлена права на звернення до суду з позовом щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задоволити частково, а рішення суду скасувати в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2017 року в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого юристом в Приватному підприємстві «Алекс» на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки від доходу ОСОБА_4, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину , починаючи з 28.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: підпис ОСОБА_7

Судді: підписи ОСОБА_8

ОСОБА_9

Згідно з оригіналом: ОСОБА_7