Справа № 380/151/16-ц Головуючий у І інстанції Архангельський А. М.
Провадження № 22-ц/780/4693/17 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 19 15.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

15 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Фінагєєва В.О., Сушко Л.П.,

за участю секретаря : Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ліквідатора сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра» - арбітражного керуючого Томашука Миколи Савелійовича на ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 9 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра» про відшкодування шкоди,

у с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра» (далі - СТОВ «Довіра») про відшкодування шкоди, завданої у зв'язку з невиконанням умов попереднього договору купівлі-продажу комплексу будівель і споруд від 3 червня 2014 року, в розмірі 368 575,00 грн.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 9 березня 2016 року визнано мирову угоду, укладену 4 березня 2016 року між сторонами, та закрито провадження у справі.

За умовами мирової угоди:

1. Відповідач визнає факт заборгованості перед позивачем в розмірі 368 575,00 грн.

2. Позивач підтверджує факт заборгованості відповідача в розмірі 368 575,00 грн.

3. Відповідач в рахунок погашення заборгованості в розмірі 368 575,00 грн. передає у власність позивачу нерухоме майно, що складається із комплексу будівель та споруд, загальною площею 5 125,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1, та належить СТОВ «Довіра» на підставі рішення Третейського суду від 20 вересня 2006 року у справі № 2-166/06, загальною вартістю 384 130,00 грн.

4. Позивач приймає у власність в рахунок погашення заборгованості в розмірі 368 575,00 грн. від відповідача нерухоме майно визначене в п. 3 даної мирової угоди.

5. Сторони визнають 1 квітня 2014 року датою фактичного набуття позивачем у власність нерухомого майна визначеного п. 3 даної мирової угоди.

6. Відповідач на підтвердження права власності надає рішення Третейського суду від 20 вересня 2006 року у справі № 2-166/06.

7. Сторони погоджуються, що дана мирова угода після визнання судом, разом з ухвалою суду є підставою для реєстрації в державному реєстрі права власності комплексу будівель та споруд, загальною площею 5 125,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1, за позивачем ОСОБА_3 згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

8. Сторони визнають, що передачею майна визначеного п. 3 мирової угоди, спір між ними щодо стягнення 368 575,00 грн. врегульовано.

9. Мирова угода складена у трьох примірниках - по одному для кожної зі сторін та Тетіївського районного суду Київської області. Кожен з примірників мирової угоди має однакову юридичну силу.

10. Дана мирова угода вступає в силу з моменту набрання чинності ухвалою суду про її визнання.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ліквідатор СТОВ «Довіра» - Томашук М.С. подав апеляційну скаргу, яку в подальшому уточнив та в якій просить її скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, та постановити ухвалу, якою відмовити у визнанні мирової угоди.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом визнано мирову угоду, яка виходить за межі заявлених вимог та не стосується предмету спору між сторонами. Під час вирішення питання не було враховано, що вищевказаний комплекс будівель та споруд перебуває під забороною відчуження, накладеною органами ДВС, а за своєю площею предмет мирової угоди не відповідає площі, яка зазначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Томашук М.С. вважає, що мирову угоду від імені СТОВ «Довіра» підписано особою, яка не мала на це відповідних повноважень, дата фактичного набуття у власність нерухомого майна ОСОБА_3 - 1 квітня 2014 року не відповідає вимогам ст. 182 ЦК України, а також судом порушено правила виключної підсудності. Крім того, оскаржуваною ухвалою порушено права кредиторів СТОВ «Довіра», про що свідчить ухвала Господарського суду Вінницької області від 12 квітня 2017 року у справі № 902/1090/17.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання мирової угоди, суд першої інстанції зазначив, що відповідач визнає вимоги позивача про стягнення заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу, сторони прийшли до врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди, а тому на підставі ст. 175 ЦПК України визнав мирову угоду та закрив провадження у справі.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Звертаючись до суду за даним позовом, ОСОБА_3 вказував, що 3 червня 2014 року між ним та СТОВ «Довіра» було укладено попередній договір купівлі-продажу комплексу будівель і споруд, за умовами якого сторони зобов'язалися в строк до 1 липня 2014 року укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу комплексу будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить відповідачу на підставі рішення Третейського суду від 20 вересня 2006 року у справі № 2-166/06.

Ціна за об'єкт нерухомості визначена сторонами у розмірі 380 000,00 грн.

В рахунок передоплати по основному договору позивач передав відповідачу в день підписання попереднього договору суму в загальному розмірі 368 575,00 грн.

Відповідно до п. 11 попереднього договору у випадку невиконання цього договору або необґрунтованого ухиляння від укладення основного договору купівлі-продажу, винна сторона зобов'язана відшкодувати іншій стороні завдані збитки, а саме повернути отриману від покупця передоплату на підставі п. 3 цього договору та штраф у розмірі 50 % договірної ціни основного договору купівлі-продажу.

В п. 21 попереднього договору передбачено, що у разі нотаріального не посвідчення договору купівлі-продажу комплексу будівель і споруд до 1 липня 2014 року по вині продавця, покупець має право визнати право власності на нього через Тетіївський районний суд Київської області.

Сторони прийшли до врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди, яка була визнана судом.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Тобто, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами, так як така угода не приведе до усунення конфлікту.

При визнанні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов'язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз'яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

За положеннями ч. 5 ст. 175 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, виходячи із змісту ст. 175 ЦПК України, укладена в цивільному процесі угода породжує права та обов'язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається і затверджується судом у відповідності до вимог не лише цивільного процесуального права, а й з урахуванням цивільного права.

Визнаючи відповідно до умов мирової угоди за ОСОБА_3 право власності на комплекс будівель і споруд, який не є предметом спору про відшкодування шкоди, завданої у зв'язку з невиконанням умов попереднього договору купівлі-продажу, суд детально не з'ясував, чи відповідає зазначена мирова угода вимогам закону, зокрема положенням ст. 175 ЦПК України, чи стосується вона прав та обов'язків сторін, що випливають із попереднього договору, який нотаріально не посвідчений, і самого предмета позову, чи пов'язані її умови зі спірними правовідносинами, чи законно відповідач, в розумінні положень ст. ст. 635, 655 ЦК України, укладаючи мирову угоду щодо нерухомого майна шляхом передання його у власність позивача, виконав обов'язок по відшкодуванню збитків, завданих у зв'язку необгрунтованим ухилянням від укладення основного договору та чи є дійсна вартість спірного комплексу будівель і споруд співмірною із сумою шкоди, заподіяною позивачу.

Згідно із вимогами ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом також не враховано, що постановою державного виконавця ВДВС Немирівського РУЮ Білієнко О.В. від 15 квітня 2014 року № 47233078 було накладено арешт на все нерухоме майно СТОВ «Довіра» та оголошено заборону на його відчуження, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 жовтня 2015 року вчинено запис про обтяження № 11792399.

Із змісту рішення Третейського суду при Вінницькій товарній універсальній біржі від 20 вересня 2006 року у справі № 2-166/06 та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 травня 2017 року № 87125840 вбачається, що СТОВ «Довіра» на праві власності належав комплекс будівель та споруд по АДРЕСА_1, загальною площею 4 858,30 кв. м, однак суд першої інстанції в оскарженій ухвалі фактично узаконив зміну площі вказаного комплексу будівель та споруд до 5 125,4 кв. м, не врахувавши, що довідка КП «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 1 грудня 2015 року від 201 не є правовстановлюючим документом.

Крім того, прийнявши до свого розгляду позовну заяву про відшкодування шкоди згідно із ч. 8 ст. 110 ЦПК України, суд першої інстанції, грубо порушуючи норми процесуального права, а саме правила виключної підсудності (ч. 1 ст. 114 ЦПК України), за якими позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або його основної частини, затвердив мирову угоду між сторонами, предметом якої є комплекс будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

При вирішенні заявленого сторонами питання також слід було виходити з положень про право сторони щодо звернення до суду лише у зв'язку з порушенням її права та про право іншої сторони на визнання заявлених вимог, а як наслідок ухвалення рішення про задоволення позову в порядку ст. 174 ЦПК України.

Зазначене вище свідчить про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до необґрунтованого затвердження між сторонами мирової угоди, умови якої не узгоджуються із законом та порушують права інших осіб.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, а тому відповідно до вимог ст. 311 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду у відповідності до ч. 1 ст. 21 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311 - 315, 317, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ліквідатора сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра» - арбітражного керуючого Томашука Миколи Савелійовича задовольнити частково.

Ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 9 березня 2016 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.О. Фінагєєв

Л.П. Сушко