Провадження № 22ц/790/3806/17 Головуючий 1 інст. Журавель В.А.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - Національний банк України, про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 25 грудня 2007 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 в сумі 66500 доларів США. У позичальника відсутній будь-який документ, який би вказував перехід права власності на вказану суму від банку до позичальника. Позичальник стверджує, що право власності на 66500 доларів США до нього не перейшло, валютний рахунок не відкривався, заявки на конвертацію доларів США в грошову одиницю України позичальник не подавав, як і заяву про перерахування цих коштів в оплату нерухомості. 16 січня 2013 року позивач та його представник надіслали банку запит, в якому просили надати інформацію, чи подавалася заява на Міжбанківську валютну біржу від ПАТ «УкрСиббанк» щодо конвертації 66500 доларів США і купівлю української гривні, чи направлялась заявка 25 грудня 2007 року про продаж на Міжбанківській валютній біржі 66500 доларів США від позичальника через банк на купівлю української гривні, якщо направлялась, то вказати курс, по якому курсу було проведено продаж валюти, розмір комісії та розмір коштів, зарахованих в гривні після продажу валюти, повідомити номер валютного рахунку, на який було зараховано кошти та надати копії меморіальних ордерів та платіжних доручень на плату 66500 доларів США. Відповіді на вказаний запит банк позивачу не надав. Позивач вважає, що ненадання банком інформації є порушенням чинного законодавства, в тому числі Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про доступ до публічної інформації», а також умов договору.

Позивач просив визнати бездіяльність ПАТ «УкрСиббанк» протиправною, зобовязати відповідача надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 16 січня 2013 року, а саме: 1) повідомити чи подавалась заява на Міжбанківську валютну біржу від ПАТ «УкрСиббанк», що є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» від 25 грудня 2007 року про конвертацію в сумі 66500 доларів США від заявника через банк на купівлю української гривні; 2) повідомити чи направлялась заявка від 25 грудня 2007 року про продаж Міжбанківській валютній біржі в сумі 66500 доларів США від заявника через банк на купівлю української гривні; 3) якщо направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі валюти, то вказати, по якому курсу було проведено продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано у гривні після продажі вказаної суми валюти; 4) повідомити номер валютного рахунку, на який банк зарахував 66500 доларів США кредитних коштів; 5) надати копії меморіальних ордерів (заяви про видачу готівкою) та/або платіжних доручень на оплату 66500 доларів США на споживчі цілі; 6) надати розрахунки суми погашеного кредиту; суми нарахованих відсотків (комісії); суми сплачених відсотків (комісії); суми нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій; сальдо розрахунків на дату надання інформації; 7) підтвердити повноваження особи, яка підписала генеральний договір про надання кредитних послуг № 0 від 25 грудня 2007 року від імені банку, та покласти на відповідача судові витрати.

Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що 25 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк передав позивачу кредитні кошти, а останній зобовязався повернути банку кредит та сплатити плату за кредит в порядку та умовах, визначених кредитним договором. 16 січня 2013 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «УкрСиббанк» із запитом, 25 січня 2013 року за вих. № 12/21/1525 банк повідомив та надав відповідь щодо неможливості надання саме представнику запитуваної інформації у звязку із тим, що останній не надав належним чином оформлених документів, які б підтверджували повноваження, надані позичальником ОСОБА_1 діяти від його імені, а саме було надано лише копію довіреності без зазначення права на отримання інформації, що містить банківську таємницю, а лише на про представлення інтересів. Запитувана інформація при подані даного звернення без підтвердження відповідних повноважень представника становить банківську таємницю і може бути розкрита виключно згідно ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Особисто позичальник ОСОБА_1 в банківську установу не звертався щодо надання йому запитуваної інформації. Крім того, представник відповідача зазначив про безпідставність посилання позивача на порушення норм ст. ст. 55, 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація, передбачена ст. 56 Закону розміщена на веб-сайті банку, оригінал заяви про отримання кредитних коштів знаходиться у позивача. Тому представник позивача просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи - Національного банку України в судове засідання не прибув, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, а також пояснення, згідно яких зазначив, що НБУ є центральним банком України, який відповідно до ст. 19 Конституції України діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Національний банк України здійснює постійний нагляд за дотриманням, зокрема, банківськими установами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів та не відповідає за зобовязання банків, а банки не відповідають за зобовязаннями НБУ, якщо інше не передбачено законом або договором. Банки є юридично незалежними в своїй діяльності і не мають ні організаційного, ні структурного підпорядкування НБУ, який відповідно не має права втручатися в господарську діяльність банків. Крім того, Національний банк не є стороною кредитного договору і відповідно будь-яких прав та обовязків перед сторонами договору не має.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. У разі розголошення банком відомостей, що становлять банківську таємницю, клієнт має право вимагати від банку відшкодування завданих збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. ст. 60, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним, чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди.

Згідно ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному.

Відповідно до п. 3.1 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених Постановою НБУ від 14 липня 2006 року № 267, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 03 серпня 2006 року за № 935/12809, письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є клієнт, складається за довільною формою і має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 25 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_1 було укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту, відповідно якого відповідач надав позивачу кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 66500 доларів США на строк до 24 грудня 2037 року зі сплатою відсотків в розмірі 12,90% річних (а. с. 7-9). Вказаний договір підписано сторонами по справі.

16 січня 2013 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «УкрСиббанк» з запитом, в якому просив надати йому інформацію, що стосується укладеного ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» договору № 0. При цьому на підтвердження своїх повноважень представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав довіреність (а. с. 10-11).

У довіреності, виданої 20 липня 2012 року ОСОБА_1 на імя ОСОБА_2, визначений перелік дій, які мають право вчиняти представники від його імені.

25 січня 2013 року представнику позивача ОСОБА_2 було надано відповідь, в якій з посиланням на порушення заявником передбаченого Законом України «Про банки та банківську діяльність» порядку розкриття банківської таємниці відповідач відмовив ОСОБА_2 в її наданні (а. с. 59).

При цьому банк вказав, що статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлений порядок розкриття банківської таємниці з письмового дозволу власника такої таємниці.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що довіреністю від 20 липня 2012 року не визначено право ОСОБА_2 на отримання інформації, що містить банківську таємницю. При розгляді спору судом не встановлено порушення прав позивача з боку банку на отримання інформації і для реалізації права на інформацію. Позивач не позбавлений права самостійно звернутися до відповідача із відповідною заявою, або через свого представника, повноваження якого будуть належним чином підтверджені згідно вимог діючого законодавства.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення відповідного обґрунтування позовних вимог, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і судова повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі. Фактично доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням представником позивача норм чинного законодавства та обставин справи, які були предметом дослідження судом першої інстанції.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -