АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1514/17 Справа № 202/932/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В. П. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Петешенкової М.Ю.,

за участі секретаря:- Григор»євої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_5 в інтересах малолітньої особи ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому посилався на те, що 19 серпня 2006 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

16 вересня 2009 року згідно договору дарування квартири ОСОБА_10 подарувала відповідачці ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було розірвано.

10 вересня 2015 року, ОСОБА_7 згідно договору купівлі - продажу відчужила квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_11.

Вище вказаний договір купівлі - продажу на думку позивача, є недійсним, оскільки його було укладено без попередньої згоди органу опіки і піклування, чим порушені майнові права неповнолітньої дитини.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить визнати не дійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 10 вересня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, та застосувати наслідки недійсності правочину, а саме - скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_5 в інтересах малолітньої особи ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 вересня 2009 року, було укладено договір дарування квартири відповідно до якого ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_7, а ОСОБА_7 прийняла у дар квартиру номер 306 (триста шість) в будинку номер 101 (сто один) по вулиці Верещагіна у місті Дніпропетровську.

Неповнолітній ОСОБА_6 постійно мешкав з матір'ю та був зареєстрований за місцем реєстрації відповідача.

Вирішуючи спори про захист прав дітей під час укладання договорів, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може грунтуватися на документальній підставі та на вимогах чинного законодавства відповідно до ст.405 ЦК України .

Отже, згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації від 26.05.2016 року (вих.№1338/4) малолітній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 вказаний в відомостях про реєстрацію матері-ОСОБА_7., яка з 19.04.2010 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_3.

Відповідно довідки навчального закладу КЗО «Спеціалізованої школи №13№ ДМР, неповнолітній ОСОБА_6 начається в 1-му класі та мешкає за адресою АДРЕСА_2.

10 вересня 2015 року, між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що не суперечить статті 316 та 346 ЦК України.

На момент укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 квартира перебувала у праві власності ОСОБА_7, яка мала право розпорядитися своїм майном (квартирою) на власний розсуд, згідно ст. 317, 319 ЦК України.

Доводи позивача щодо порушення прав малолітньої дитини ОСОБА_6 2008 року народження, є безпідставними, з огляду на наступне.

ОСОБА_7 проживала разом з малолітньою дитиною ОСОБА_6 на момент укладання договору та є зареєстрованою на теперішній час за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до довідки підписаної головою ОСББ по вул. Верещагіна , 101 від 18 березня 2016 року № 37 ОСОБА_12, в квартирі за адресою АДРЕСА_1 у період з 14.09.2009 року по 23.09.2015 року, ніхто не мешкав.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам державним і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітнім чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано недійсним (оспорюваний правочин) .

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що судам відповідно до ст..215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення

З'ясувавши в достатньому повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: