Справа № 386/998/16-ц
Провадження № 2/386/71/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області

В складі головуючого судді Гут Ю. О.

секретаря судового засідання Корніцькій Л.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Голованівськ цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з зазначеною позовною заявою і вказав, що 02.10.2007 року померла прабабуся позивачки ОСОБА_5 . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається, серед іншого, з земельної ділянки, площею 4,49 га, що розташована на території Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області.

30.05.2003 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповідала позивачці ОСОБА_3 вказану земельну ділянку .

Після смерті ОСОБА_5 позивач у вказаний законодавством року строк звернулась до Жовтневої нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 у передбачений законом час та яка складається із зазаначеної вище земельної ділянки .

Разом з тим, 15.09.2016 року державним нотаріусом Жовтневої нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_6 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що у ОСОБА_3 відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме державний акт на земельну ділянку . Також нотаріусом в постанові було зазначено, що спадщину після смерті ОСОБА_5 також прийняла донька спадкодавиці - ОСОБА_4 , яка є бабусею позивачки, та яка була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем на час смерті, згідно довідки Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської ради. ОСОБА_4 не вчинила дій щодо державної реєстрації свого права власності на земельну ділянку у порядку встановленому законом в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а віддак в розумінні ст. 1299 ЦК України не набула права власності на спадкове майно .

Просить визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла 02.10.2007 року у віці 88 років в с. Полігон , Жовтневого району Миколаївської області право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0186, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,49 га, яка знаходиться на території Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області та належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на праві приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Лебединської сільської ради № 118 від 06.04.2001 року, зареєстрованого 10.04.2001 року за № 0178 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги позивача підтримав повністю, вказав, що відповідачка ОСОБА_4 не проживала з ОСОБА_5 разом в с. Полігон, Жовтневого району Миколаївської області з 2006 року, а була лише зареєстрована по місцю проживання ОСОБА_5 . Фактично з серпня 2006 року по день смерті ОСОБА_5 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. .

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, не заперечує проти задоволення позову .

З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи 150/2008 щодо майна померлої 02.10.2007 року ОСОБА_5 слідує, що ОСОБА_4 до нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не зверталась, на відміну від ОСОБА_3, яка звернулась з даною заявою 19.03.2008 року.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Судом встановлено, що 02.10.2007 року померла ОСОБА_5, яка приходилась прабабусею позивачки ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею 4,49 га, що розташована на території Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт на користь ОСОБА_3, який був посвідчений в Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 13.05.2003 року, яким заповідала позивачці вказану земельну ділянку .

ОСОБА_3 у вказаний законодавством року строк звернулась до Жовтневої нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини, тобто прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 у передбачений законом час та, яка складається із вищезазначеної земельної ділянки .

Разом з тим, 15.09.2016 року державним нотаріусом Жовтневої нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_6 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що у ОСОБА_3 відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме Державний акт на земельну ділянку . Також нотаріусом в постанові було зазначено, що спадщину після смерті ОСОБА_5 також прийняла донька спадкодавиці - ОСОБА_4, яка є бабусею позивачки, та яка була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем на час смерті, згідно довідки Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Однак ОСОБА_4 не проживала з ОСОБА_5 разом в с. Полігон, Жовтневого району Миколаївської області з 2006 року, а була лише за реєстрована за місцем проживання ОСОБА_5. Фактично з серпня 2006 року по день смерті ОСОБА_5, тобто по 02.10.2007 рік проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_4 не вчинила дій щодо державної реєстрації свого права власності на земельну ділянку у порядку встановленому законом в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, до нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не зверталась, а віддак в розумінні ст. 1299 ЦК України, не набула права власності на спадкове майно .

Відповідно до розділу 11 п.4.20 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 .02.2012 р за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкоємцеві. Іншого порядку видачі свідоцтва про право на спадщину чинним Законодавством не передбачено.

Згідно абзацу 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Позивач в установленому законом порядку звернувся до державного нотаріуса для оформлення спадщини на земельну ділянку та їй необхідно було надати в нотаріальну контору правовстановлюючі документи на право власності на земельну ділянку, а саме оригінал Державного акту на ім»я спадкодавця ОСОБА_5, але через його відсутність нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій.

Відмова в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не може бути перешкодою у набутті позивачем права на вищезазначену земельну частку (пай).

У пункті 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зазначено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 .Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Документ про право власності на земельну ділянку відсутній . Державний акт не виготовлявся, згідно відповіді на адвокатський запит відділу Держгеокадастру у Голованівському районі від 24.11.2016 29-28-99.2-1579/15-16.

Згідно відомостей Книги записів (реєстрації ) державних актів на право приватної власності на землю членам колишнього КСП ім.. Котовського Лебединської сільської ради Голованівського району існує запис за порядковим номером 0178 про державну реєстрацію Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 4,49 га , серії 111-КР № 038142, був виданий на ім.»я ОСОБА_5 .

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини .

Відповідно ч.7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 є спадкоємцем померлої ОСОБА_5 . У суду є всі підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, іншого порядку визнання права власності не існує .

Викладене підтверджується копіями паспорта а/с 4, копією заповіту а/с- 8, копією свідоцтва про смерть, а/с-7, довідки відділу Держгеокадастру, а/с-16, копіями свідоцтв про народження, а/с- 9, 11, копією свідоцтва про одруження , а/с-10, копією державного акту, а/с-17-18, копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а/с-14, копією спадкової справи і є достовірним .

На підставі ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладається на позивача.

На підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції (1952 р.), ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16 Закону України «Про власність», п. 8, п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», керуючись ст.ст. .8, 10,60, 174 , 213,-215,218, , 256 ЦПК України, ст.ст.3,16,316,317, 392, 1216, 1225, 1277 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити повністю .

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла 02.10.2007 року у віці 88 років в с. Полігон , Жовтневого району Миколаївської області право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0186, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,49 га, яка знаходиться на території Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області та яка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на праві приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Лебединської сільської ради № 118 від 06.04.2001 року, зареєстрованого 10.04.2001 року за № 0178

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області через Голованівський районний суд протягом 10 ( десяти ) днів з дня проголошення рішення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини, в той же строк з моменту виготовлення повного рішення.

Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом 10(десяти) днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення суду , якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Повний тест рішення судом виготовлено 21.03.2017 року.

Суддя: Гут Ю. О.