Справа № 309/4883/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Бисаги Т.Ю., Кожух О.А.,

при секретарі : Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закарпатського базового державного медичного коледжу на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського базового державного медичного коледжу про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а :

Закарпатський базовий державний медичний коледж в особі директора Яким Я.С. оскаржив в апеляційному порядку рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2017 року, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано наказ Закарпатського базового державного медичного коледжу №242 від 18 вересня 2015 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_1».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді викладача економічних дисциплін Закарпатського базового державного медичного коледжу.

Стягнуто з Закарпатського базового державного медичного коледжу на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 44384,64 грн.

Стягнуто з Закарпатського базового державного медичного коледжу на користь держави судовий збір у розмірі 931,05 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць - допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі та доповненні до апеляційної скарги апелянт просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовити. Вказує на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1, оскільки позивачка на посаду викладача економічних дисциплін коледжу була прийнята з 01.09.2012 року з порушенням вимог закону, а тому була звільнена з роботи з 18.09.2015 року на підставі ст.54 Закону України «Про освіту» (прийнята на роботу без відповідної освіти) та ст.7 КЗпП України. Також суд не прийняв до уваги і не застосував у даній справі норми законодавства, які встановлюють вимоги до педагогічних і науково-педагогічних працівників, а саме ч.1 ст.48 Закону України «Про вищу освіту», якою передбачено, що посади педагогічних і науково-педагогічних працівників можуть обіймати особи з повною вищою освітою, які пройшли спеціальну педагогічну підготовку; - п.37 Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту), затвердженого постановою КМУ від 20.01.1998 року №65, яким встановлено, що освітньо-професійна програма підготовки магістра включає поглиблену фундаментальну, гуманітарну, соціально-економічну, психолого-педагогічну, спеціальну та науково практичну підготовку; та п.4.1 Типового положення про атестацію педагогічних працівників, затвердженого Наказом Міністерства освіти та науки України від 06.10.2010 року №930, з якого слідує, що викладачі вищих навчальних закладів 1-11 рівнів акредитації повинні мати повну вищу педагогічну освіту або іншу повну вищу освіту та пройти спеціальну педагогічну підготовку. Таким чином, на думку апелянта, педагогічним працівником може бути лише особа, яка здобула освітньо-кваліфікаційний рівень магістра. Проте позивачка не має вказаного освітньо-кваліфікаційного рівня, а відтак і не пройшла жодної спеціальної педагогічної підготовки, що стверджує наявними у матеріалах справи копіями дипломів про вищу освіту, з яких слідує, що вона отримала два дипломи спеціаліста. А тому звільнення позивачки відбулося через те, що вона не могла обіймати посаду викладача з підстав відсутності у неї відповідної освіти. Також вказував на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин приписи п.п.3.3.1 Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02.06.93 №161, так як дані приписи цього Положення стосуються лише випадку одноразового запрошення на проведення лекції спеціалістом у відповідній сфері, а не постійного проведення лекцій цим спеціалістом. Однак коледж не запрошував позивачку для читання лекцій, як спеціаліста, а уклав з нею трудовий договір, прийнявши її на роботу на посаду викладача. Також суд не дав належної оцінки підставам, які слугували для прийняття наказу про звільнення позивачки з роботи.

У судовому засіданні представники Закарпатського базового державного медичного коледжу Тюшка Т.В. і Розман С.Ю. апеляційну скаргу підтримали.

Представник позивача ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 01 вересня 2012 року працювала на посаді викладача економічних дисциплін Закарпатського базового державного медичного коледжу, що стверджується Наказом №157 від 31.08.2012 року в.о. директора зазначеного коледжу Дідик В.І. та записами в її трудовій книжці, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 46, 138-140 т.1).

Згідно зазначеного Наказу позивачка ОСОБА_1 - економіст, була прийнята на посаду викладача економічних дисциплін з 1 вересня 2012 року і їй було встановлено таке педагогічне навантаження :

-економіка охорони здоров»я та маркетинг медичних послуг 76 год.;

-менеджмент та лідерство в медсестринстві 125 год.;

-основи менеджменту та маркетингу 66 год.;

-медичне та фармацевтичне товарознавство 84 год.

Наказом директора Закарпатського базового державного медичного коледжу Яким Я.С. за №242 від 18.09.2015 року ОСОБА_1 - викладача, яка має кваліфікацію «Облік та аудит» звільнено з роботи 18 вересня 2015 року у зв'язку з порушенням вимог ст.54 Закону України «Про освіту» (прийнята на роботу без відповідної освіти) ст.7 КЗпП України.

Підставою видачі зазначеного наказу стала довідка моніторингової комісії МОЗ «Про результати проведення моніторингу стану навчально-методичної роботи ЗБДМК» від 30.04.2015 р.; - роз'яснення ДНУ «Інститут інноваційних технологій» №14.1/10-636 від 29.04.2015 р. та службова записка юрисконсульта ЗБДМК від 25.06.2015 р.

Відповідно до ст.7 КЗпП України особливості регулювання праці осіб, які працюють у районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я, тимчасових і сезонних працівників, а також працівників, які працюють у фізичних осіб за трудовими договорами, додаткові (крім передбачених у статтях 37 і 41 цього Кодексу) підстави для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов (порушення встановлених правил прийняття на роботу та ін.) встановлюються законодавством.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.29 постанови №9 від 6листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»: вирішуючи справи про припинення трудового договору в зв'язку з порушенням правил прийняття на роботу, суди повинні враховувати, що звільнення з цих підстав може мати місце у випадках, коли відповідно до ст.7 КЗпП України спеціальною нормою законодавства України передбачено обмеження на прийняття на роботу за певних умов (наприклад, осіб, позбавлених вироком суду права займати певні посади або займатись певною діяльністю протягом визначеного судом строку; прийняття на роботу, пов'язану з матеріальною відповідальністю осіб, що раніше судились за розкрадання, хабарництво і інші корисливі злочини, якщо судимість не знята і не погашена). Виходячи з наведеного, при розгляді цієї категорії справ підлягає з'ясуванню питання, чи було передбачено спеціальною нормою законодавства України обмеження щодо прийняття на роботу на час прийняття конкретного працівника на конкретну посаду.

У частині першій статті 54 Закону України «Про освіту» встановлено, що педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки.

Кадрове забезпечення освітньої діяльності у сфері вищої освіти за спеціальностями, за якими вищі навчальні заклади мають ліцензію на освітню діяльність, здійснюється відповідно до Ліцензійних умов надання освітніх послуг у сфері вищої освіти, затверджених наказом Міністерства освіти і науки від 24 грудня 2003 року №847 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19 січня 2004 року за №75/8674 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 29 листопада 2011 року №1377) /далі - Ліцензійні умови/.

Ліцензійні умови розроблені відповідно до Законів України «Про освіту», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», «Про вищу освіту», постанови Кабінету Міністрів України від 08.08.2007 року №1019 «Про ліцензування діяльності з надання освітніх послуг» /п.1.1./ і визначають загальні вимоги та мінімальні нормативи забезпечення навчальних закладів науково-педагогічними та педагогічними кадрами, матеріально-технічною, навчально-методичною та інформаційною базою /п.1.2./

Відповідно до пункту 2.2.5 Ліцензійних умов відповідність науково-педагогічної спеціальності викладача визначається його спеціальністю за дипломом про освіту, науковою спеціальністю, науковим ступенем, ученим званням або проходженням науково-педагогічного стажування чи підвищення кваліфікації з відповідної дисципліни тривалістю не менше 6 місяців.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на час прийняття на роботу у коледж мала повну вищу освіту за спеціальністю «Облік і аудит» та здобула кваліфікацію економіста, а також повну вищу освіту за спеціальністю «Країнознавство» та здобула кваліфікацію країнознавця, перекладача з іноземної мови, що стверджується наявними у матеріалах справи копіями дипломів спеціаліста, виданих ОСОБА_1 Ужгородським державним інститутом інформатики, економіки і права серії НОМЕР_1 від 01.07.2002 рок та серії НОМЕР_2 від 20 червня 2003 року (а.с.8-9 т.1).

Як слідує з Довідки моніторингової комісії МОЗ «Про результати проведення моніторингу стану навчально-методичної роботи Закарпатського базового державного медичного коледжу» від 30.04.2015 року, яка стала підставою для видачі наказу №242 від 18.09.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи, то у такій зазначено, що : «Всі викладачі мають вищу медичну або педагогічну освіту. У більшості випадків базова освіта відповідає профілю дисциплін, які вони викладають. Проте, виявлені факти відсутності відповідної базової освіти з дисципліни, що викладаються, а саме : ОСОБА_1 має кваліфікацію викладача країнознавства та перекладача з іноземних мов викладає англійську мову» (а.с.85 т.1). Однак, зазначена довідка не стверджує факт прийняття позивачки ОСОБА_1 на роботу з порушенням вимог ст.54 Закону України «Про освіту» (прийнята на роботу без відповідної освіти), оскільки згідно Наказу №157 від 31.08.2012 року в.о. директора Дідик В.І. Закарпатського базового державного медичного коледжу ОСОБА_1 - економіст, була прийнята на посаду викладача економічних дисциплін з 1 вересня 2012 року, а не на посаду викладача англійської мови.

У матеріалах справи міститься копія довідки директора Закарпатського базового державного медичного коледжу Яким Я.С. (т.1 а.с. 226) виданої ОСОБА_1, з якої слідує, що вона дійсно працює у Закарпатському базовому державному медичному коледжі на посаді викладача основ економічної теорії та англійської мови з 1 вересня 2012 року (наказ №157 від 31.08.2012 р.) по теперішній час. Однак, як слідує з зазначеного наказу, то в такому відсутні відомості щодо прийняття ОСОБА_1 на посаду викладача англійської мови. Також не містять доказів і матеріали справи про прийняття позивачки на посаду викладача англійської мови з 1 вересня 2012 року.

Як вбачається з наданого в суді апеляційної інстанції представником відповідача Тюшка Т.В. педагогічного навантаження викладача ОСОБА_1 за період з 2012 року по 2015 рік, то іноземну мову (англійську) позивачка ОСОБА_1 у вище зазначеному коледжі почала викладати лише з 2013 року, що стверджується педагогічним навантаженням викладача ОСОБА_1 Закарпатського базового державного медичного коледжу на 2013-2014 навчальний рік та на 2014-2015 навчальний рік. Таким чином, судом встановлено, що дисципліна «Англійська мова» у позивача з 2013 року була додатковою. Щодо викладання ОСОБА_1 економічних дисциплін у коледжі, то у довідці МОЗ від 30.04.2015 року будь-які зауваження з викладання цих дисциплін відсутні.

Стосовно іншої підстави для видачі наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи, а саме роз'яснення ДНУ «Інститут інноваційних технологій» №14.1/10-636 від 29.04.2015 року про те, що кваліфікація економіста за наявності диплому спеціаліста Ужгородського державного інституту інформатики, економіки і права дозволяє викладання у вищому навчальному закладі 1-11 рівня акредитації навчальних дисциплін «Основи економічної теорії» та «Основи менеджменту та маркетингу» за умови проходження психолого-педагогічної підготовки, - не може бути підставою для звільнення позивачки з роботи за ст.54 Закону України «Про освіту» та ст.7 КЗпП України, оскільки у листі Управління Держпраці у Закарпатській області від 16.12.2015 року за № 07-04/088 роз»яснено, що невідповідність працівника вимогам ст.54 Закону України «Про освіту» не може бути підставою для його наступного звільнення, окрім як за результатами проведеної атестації та відповідними висновками атестаційної комісії. Тому, Управління Держпраці у Закарпатській області визнала неправомірним повідомлення керівника коледжу про наступне вивільнення ОСОБА_1, з мотивів порушення вимог ст.54 Закону України «Про освіту» та ст.7 КЗпП України, позаяк вважає, що відсутні законні підстави для такого звільнення (а.с.123 т.1).

Окрім цього, наявність у позивача на час прийняття на роботу професійно-практичної підготовки стверджується додатками до двох дипломів про вищу освіту ОСОБА_1, в яких зазначено про проходження нею навчання з предмету основи педагогіки та психології (навчальний час 54 години згідно кожного додатку до диплому) (а.с.130-131 т.1).

Також судом встановлено, що позивачка на посаді викладача ЗБДМК пропрацювала три роки з 2012 по 2015 роки, а саме викладача економічної дисципліни та англійської мови, внаслідок чого здобула педагогічну та професійну підготовку, яка передбачена посадою викладача, а тому її подальше звільнення з роботи, згідно вище зазначених роз'яснень Управління Держпраці у Закарпатській області у листі від 16.12.2015 року за № 07-04/088, є незаконним.

Стосовно службової записки юрисконсульта коледжу Тюшка Т.В. від 25.06.2015 року (а.с.45 т.1), яка зазначена підставою для видачі наказу про звільнення позивачки, і в якій йдеться про результати проведення моніторинговою комісією МОЗ моніторингу стану навчально-методичної роботи ЗБДМК та виявлення, зокрема у ОСОБА_1 відповідної базової освіти з дисциплін, що викладаються, то така не може бути підставою для звільнення позивачки за ст.54 Закону України «Про освіту» та ст.7 КЗпП України за вище наведених обставин.

Також з матеріалів справи слідує, що позивачка ОСОБА_1 на підставі наказу №35 від 24.03.2015 року була зарахована слухачем курсів підвищення кваліфікації за дистанційною формою навчання у період з 05 березня по 28 серпня 2015 року з предметів географія та основи економіки і додаткового предмету англійської мови (а.с.137 т.1), з яких наказом №44 від 7.04.2015 року директора Закарпатського інституту післядипломної педагогічної освіти була відрахована з зазначених курсів (а.с.136 т.1). Відрахування позивачки ОСОБА_1 з зазначених курсів відбулося у зв'язку з відсутністю подання Закарпатського базового державного медичного коледжу, що стверджується листом директора інституту за №255 від 22.04.2015 року (а.с.135 т.1). Як зазначено у листі директора ЗБДМК №139 від 02.04.2015 року, то ЗБДМК не має правових підстав надати подання для зарахування ОСОБА_1 на курси підвищення кваліфікації за дистанційною формою навчання до Закарпатського інституту післядипломної педагогічної освіти, так як практичний досвід викладання ОСОБА_1 складає неповні три роки, і є недостатнім; - що позивачка не була запланована в ЗБДМК для проходження курсів підвищення кваліфікації протягом 2014-2015 роки; - що наявність трьох дітей не передбачає навчання за дистанційною формою, і що нею не здобуто жодної кваліфікаційної категорії педагогічних працівників (а.с.134 т.1).

Отже з наведеного слідує, що позивачка курси з підвищення кваліфікації та здобуття кваліфікаційної категорії педагогічних працівників, не мала можливості пройти за відсутності відповідного подання ЗБДМК.

При цьому, колегія суддів констатує, що позивачка ОСОБА_1 здобула ступінь вищої освіти магістр. Спеціальність мова і література. Професійна кваліфікація - магістр філології, викладач англійської мови і світової літератури, що стверджується дипломом магістра серії НОМЕР_3 від 2017 року (а.с.79 т.2).

Отже встановивши, що позивачка ОСОБА_1 з роботи з посади викладача економічних дисциплін з 18 вересня 2015 року була звільнення без законних підстав, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про задоволення позову.

Стосовно посилань суду першої інстанції у рішенні на Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02.06.93 №161, згідно якого лекції проводяться не лише лекторами-професорами і доцентами (викладачами) вищого навчального закладу, а й провідними науковцями або спеціалістами, запрошеними для читання лекцій, а тому на думку суду, навіть відсутність наукового ступеня не є перешкодою читання особою лекцій, якщо вона запрошена як спеціаліст у відповідній сфері, - то таких суд дійшов помилково, оскільки позивачка ОСОБА_1 не запрошувалася у коледж для читання лекцій, а була прийняття на роботу на посаду викладача економічних дисциплін на постійній основі. Проте, зазначені висновки суду не спростовують інших висновків, яких суд дійшов з додержанням норм матеріального і процесуального права щодо незаконного звільнення позивачки з роботи, а тому такі не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга представника відповідача відхиленню, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача з роботи і не дають суду апеляційної інстанції підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Закарпатського базового державного медичного коледжу - відхилити.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :