Справа № 182/6020/17
Провадження № 6/0182/148/2017
У Х В А Л А

Іменем України

07.11.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Тихомирова І.В.

секретаря Рахуба О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Нікополі подання державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло подання державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

У своєму поданні державний виконавець посилається на ту обставину, що на примусовому виконанні Нікопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження № 34760831, відкрите 01.10.2012 року на підставі виконавчого листа № 0426/2097, виданого 14.09.2012 року Нікопольським міськрайонний судом, про стягнення з ОСОБА_2 щомісячно на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей.

Боржник рішення суду не виконує.

Враховуючи наведені обставини, заявник просить тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

Державний виконавець у судове засідання не зявився, його неявка не перешкоджає розгляду подання.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Розглянувши матеріали подання, суд дійшов наступного.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Нікопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження № 34760831, відкрите 01.10.2012 року на підставі виконавчого листа № 0426/2097, виданого 14.09.2012 року Нікопольським міськрайонний судом, про стягнення з ОСОБА_2 щомісячно на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей.

Боржник добровільно рішення суду не виконує, згідно інформації, наданої на запити державного виконавця, майно, належне боржнику, відсутнє.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Зі змісту наведених норм вбачається, що законом передбачено тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду, а не за наявності факту невиконання зобов'язань.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 державний виконавець не прийняв до уваги, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від виконання(ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», п.19 ч. 3ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання, на думку суду, можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Крім того, невиконання рішення суду через відсутність доходу або майна на яке може бути звернено стягнення не свідчить про навмисне ухилення та не є достатнім для обмеження у праві виїзду за межі України, тому подання задоволенню не підлягає.

До того ж, з пояснення ОСОБА_3 вбачається, що у вересні 2017 року вона отримала виплату від ОСОБА_2

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, подання розглядається судом без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, приватного виконавця, то саме на останнього покладається обовязок доказування.

Однак, дослідивши подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 та додані до нього документи, судом встановлено, що матеріали не містять жодного доказу про ухилення боржника від виконання зобовязання в добровільному порядку, відсутні докази, що боржник має намір виїхати за кордон та що в нього є документи, які дозволяють виїзд за кордон.

З урахуванням викладених обставин суд вважає доцільним відмовити у задоволенні подання.

Керуючись ст. 33 Конституції України, п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1,6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України», ст.ст.10,209-210,377-1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з моменту її проголошення через Нікопольський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, можуть оскаржити ухвалу у такий самий строк з моменту отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_4