Справа № 445/297/17 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"як П.В.
Провадження № 22-ц/783/5286/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.

за участю: представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 06 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Куровицької сільської ради Золочівського району Львівської області, відділу Держгеокадастру у Золочівському районі Львівської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а:

В лютому 2017р. ОСОБА_5 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Куровицької сільської ради Золочівського району Львівської області, Відділу Держгеокадастру у Золочівському районі Львівської області, в якому просила: визнати недійсним державний акт НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 та скасувати його державну реєстрацію у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №06725.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23.08.2006 вона придбала житловий будинок АДРЕСА_2, а відтак в силу ст.377 ЦК України набула право користування земельною ділянкою, на якій розміщений вищевказаний житловий будинок. В травні 2016 року позивач звернулася до Куровицької сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_2. Рішенням Куровицької сільської ради від 27.05.2017 №157 позивачу надано відповідний дозвіл. В ході приватизації земельної ділянки син позивача у відділі Держгеокадастру у Золочівському районі дізнався, що позивач добровільно відступила відповідачу частину зазначеної земельної ділянки, що підтверджується актом встановлення та узгодження меж земельних ділянок гр. ОСОБА_2 від 2011 року. Проте, вказаний акт вона не підписувала, а її підпис на акті підроблений, що підтверджується висновком експерта від 12.12.2016 №6/568. Зазначає, що відсутність її підпису на акті встановлення та узгодження меж земельних ділянок гр. ОСОБА_2 від 2011 року, який є невід'ємною частиною документації із землеустрою, свідчить про незаконність оскаржуваного державного акту.

Оскаржуваним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 06 червня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 виданий ОСОБА_2, який проживає у с. Куровичі Золочівського району Львівської області, на право власності на земельну ділянку площею 0,0931 га, що розташована у АДРЕСА_1, та скасовано його реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №06725.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішенням не було повно встановлено усіх фактичних обставин, які мають значення для справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, здійснено порушення процесуального права, внаслідок чого судом ухвалено рішення, яке є необґрунтованим та незаконним. Вказує, що судом першої інстанції неправомірно при винесенні рішення враховано нову підставу при задоволенні позову. Вважає порушенням прав встановлених ЦПК України те, що заява про застосування строків позовної давності від 06.06.2017 р. не була розглянута судом першої інстанції.

Також зазначає, що сам по собі факт безпідставного користування Позивачем суміжною земельною ділянкою не може бути підставою для скасування акту про право на власність земельною ділянкою ОСОБА_2

Звертає увагу, що позовна вимога про визнання недійсним державного акту є похідною і залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано спірний Акт, а питання про законність Рішення Куровинької сільської ради 16 сесія 6 скликання № 229 від 24.05.2012 р. на підставі якого видано спірний державний акт позивачем не ставилось. Окрім того рішення Куровицької сільської ради 16 сесія 6 скликання № 229 від 24.05.2012 р. про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0931 га ніким не скасовувалось та недійсним не визнавалось. Вказує, що доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка перебуває в користуванні позивача немає, а твердження позивача про те, що земельна ділянка відповідача знаходиться на земельній ділянці, якою вона користується не підтверджене належними та достатніми доказами.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку - відмовити. Сплачений судовий збір стягнути на користь ОСОБА_2.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 та визнаючи недійсним державний акт і скасовуючи його реєстрацію, суд першої інстанції виходив з того, що відомості які містяться в державному акті на право власності на земельну ділянку, щодо місця розташування земельної ділянки, не відповідають даним рішення сесії сільської ради, що на думку суду є підставою для визнання оскаржуваного державного акту недійсним.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як він дійшов до них з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності (ч.3 ст.78 ЗК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 12 ЗК України встановлено, що розпорядження землями територіальної громади віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2006р., посвідченого приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Куліцькою Н.С. (а.с.8-9)

Рішенням Куровицької сільської ради №157 від 27 травня 2016р. ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_2. (а.с.10)

Відчуження об'єктів нерухомого майна в період з 1 січня 2002 р. по 20 червня 2007 р. (під час дії ст. 120 ЗК в редакції від 25 жовтня 2001 р.) не тягло автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під будівлями і спорудами. У таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК 2001 р. на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: в) з 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що спірна земельна ділянка перебувала чи перебуває в користуванні позивача, чи знаходиться на земельній ділянці відповідача.

До особи, яка придбавала житловий будинок, будівлю або споруду з 1 січня 2004 р. (з моменту введення в дію ЦК), згідно зі ст. 377 ЦК, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК Законом від 27 квітня 2007 р. № 997-V "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України" - і згідно зі ст. 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором цього не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Також, судом встановлено, що рішенням Куровицької сільської ради від 06.11.2008р. №316 «Про затвердження матеріалів погодження та містобудівне обґрунтування розміщення індивідуального житлового будинку та господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_2» затверджено матеріали погодження по вибору земельної ділянки та надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0931 га на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель за рахунок земель резервного фонду.

Рішенням Куровицької сільської ради Золочівського району Львівської області №229 від 24 травня 2012р. затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 гр.ОСОБА_2, переведено землі резервного фонду (рілля) площею 0,0931га в АДРЕСА_1 в землі житлової і громадської забудови та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0931га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (а.с.180)

Позивачем в основу своїх позовних вимог покладено відсутність згоди, а саме: не підписання Акту узгодження меж земельних ділянок. (а.с.87)

Згідно ч.2 ст. 31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Разом з тим, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення вийшов за межі позовних вимог, зазначивши підставу для задоволення позову невідповідність відомостей щодо місця розташування земельної ділянки, які містяться в державному акті на право власності на земельну ділянку, яка розташована у АДРЕСА_1та рішенні Куровицької сільської ради від 24.05.2012 №229, з якого вбачається, що ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку загальною площею 0,0931 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки як в рішенні Куровицької сільської ради від 24.05.2012 №229 (а.с.180) так і в державному акті серії НОМЕР_1 (а.с.18), який виданий ОСОБА_2 зазначено місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1.

Крім того, колегія суддів звертає увагу й на те, що відсутність підпису сусіднього землекористувача на акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки, не є підставою для скасування державного акту на землю з огляду на наступне.

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками, встановленого зразка, крім того межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі (далі - Інструкція), затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, не передбачає відмови у видачі Державного акту на землю за відсутності узгоджених меж.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції, межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натурі (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами.

Згідно п. 2.4 Інструкції, перенесення в натурі (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менш двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним врахуванням координат поворотних точок меж (державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. Таким чином, межі земельної ділянки в натурі на місцевості визначаються не відповідно до акту узгодження та визначення меж, а згідно з наявними планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки.

Таким чином, розміри земельних ділянок в державному акті на право приватної власності на землю, виданому ОСОБА_2, вказані у відповідності із планово-картографічними матеріалами.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги, щодо залежності позовної вимоги про визнання недійсним державного акту від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано спірний акт із наступних підстав.

Судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ по справі №6-319 цс15.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Колегія суддів вважає, що оцінюючи зібрані по справі докази, суд не дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та не дав їм належної оцінки.

Таким чином, за наявності підстав, передбачених ч.1ст. 309 ЦПК, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення. Зазначеними підставами є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у Постанові від 24.10.2008 № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" суд виходить з того, що: неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, слід вважати неправильне визначення предмета доказування чи не з'ясування обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, або інших фактичних даних, неправильну кваліфікацію правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин тощо; порушення або неправильне застосування матеріального чи процесуального права має місце у разі застосування закону, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню, унаслідок неправильної юридичної кваліфікації правовідносин або неправильного витлумаченого закону, який хоч і підлягав застосуванню, проте його зміст і сутність сприйнято неправильно через розширене чи обмежене тлумачення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а відтак рішення суду слід скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. ст.88, 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 06 червня 2017 року - скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Куровицької сільської ради Золочівського району Львівської області, відділу Держгеокадастру у Золочівському районі Львівської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 704 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ О.М.Ванівський

Судді: /підписи/ Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета

З оригіналом згідно

Судове рішення набрало законної сили:20.11.2017р.

Суддя Ванівський О.М.

Дата оформлення копії:23.11.2017р.

Провідний спеціаліст Кузічев Т.В.