Справа № 346/4767/16-ц
02 березня 2017 року Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області
головуючої - судді Завадської О.П
при секретарі Васічевій О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дочки за кордон,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди і супроводу батька.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в 2008 року шлюб між ними було розірвано, а в 2010 році вона повторно вийшла заміж та змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1». Від спільного подружнього проживання з відповідачем мають неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею.
За кордоном, а саме в Республіці Польща проживають її родичі, з якими вона часто спілкується та підтримує дружні відносини. Її тітка надіслала офіційне запрошення приїхати до неї в гості в м. Ярослав Республіка Польща в період з 01 червня 2016 року по 01 червня 2017 року. В дочки ОСОБА_3 є проїзний документ для виїзду за межі України, який дійсний до 23 березня 2018 року. Виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню її світогляду, добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, розширить кругозір. Однак, на сьогодні їй невідоме місце перебування відповідача, тому неможливо отримати від нього дозвіл на виїзд дитини за кордон.
Позивачка в судове засідання не з'явилася, в заяві просила розглянути справу без її участі.
Відповідач, який у встановленому порядку повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 02 березня 2017 року суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне.
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області 03 жовтня 2008 року.
Судом також встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Коломийського міського управління юстиції Івано-Франківської області 01 квітня 202 року.
Неповнолітня ОСОБА_3 має можливість поїхати на відпочинок в Республіку Польща в період часу з 01 червня 2016 року по 01 червня 2017 року, оскільки їй надійшло відповідне запрошення.
У відовідності до Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі здоровий розвиток дитини.
Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.
У п. 3, п.п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Вимогами ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон. Також ч. 2 ст. 4 вищезазначеного Закону передбачено, що дитина може виїхати за кордон у разі наявності згоди обох батьків, у разі відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Таким чином діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.
Зважаючи на викладене, враховуючи вік дитини, а також те, що позовні вимоги жодним чином не порушують права сторін та інтереси дитини, суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу на виїзд дитини за кордон, а саме в Республіку Польща до 01 червня 2017 року, оскільки виїзд дитини за кордон необхідний для її розвитку та відпочинку.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, ч. 2 ст. 197, 88, 209, 212, 224-226 ЦПК України,
Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд на відпочинок неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон в Республіку Польща без згоди і супроводу батька дитини ОСОБА_2 на період з дня набуття рішенням законної сили до 01 червня 2017 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Хмельницького області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня ухвалення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ______________