У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2017 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровську Шевцова Т.В., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування будинком, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування будинком.

09.10.2017 року позивачем подано до канцелярії суду заяву про забезпечення позову, відповідно якої просить накласти арешт на житловий будинок по вул.Шпаковій, 2а в м.Дніпро, а також заборонити будь-яким особам, у будь-якій спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаного будинку.

Заява обгрунтована тим, що сторони по справі є співласниками будинку. Вважає, що житловий будинок може бути відчужений відповідачем без її згоди, що може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши заяву про забезпечення позову, суд доходить висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, пункт 3 постанови №9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснює, що згідно з п. 1 ч 1 ст. 152 ЦПК України, позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують принцип непорушності права власності.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що цивільно-правовий спір, який виник між сторонами, має немайновий характер та стосується порядку користування житловим будинком №2а по вул.Шпаковій в м.Дніпрі, в той час як позивач просить накласти арешт на будинок, ? частка якого належить відповідачу.

Разом з тим, в поданій заяві про забезпечення позову позивачем не зазначено конкретні причини, у звязку з якими необхідно забезпечити позов, не обґрунтовано необхідність забезпечення позову та доцільність застосування саме вказаних нею видів забезпечення позову. Посилання позивача на існування ризику відчуження відповідачем майна за відсутності доказів, які б свідчили про реальність її намірів та ймовірність ускладнення виконання рішення суду на майбутнє є припущеннями, домислами, на яких в силу ст.60 ЦПК України, не може ґрунтуватись доказування.

Суд враховує, що позивач, як власник ? частки будинку, не може бути позбавлена відповідачем належної їй частки, тому її доводи є неприйнятними. Визначення порядку користування житлом на впливає на обсяг права власності відповідача на будинок, у звязку з чим у суду відсутні підстави для обтяження вказаного будинку арештом чи забороною на відчуження.

Отже, враховуючи, що оскільки стороною позивача заявлено позов немайнового характеру, а відповідно до постанови №9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» накладення арешту можливе лише у позовах з майновими вимогами, позивач просить накласти арешт на належний, в тому числі і їй житловий будинок, що суперечить положенням п. 1 ч 1 ст. 152 ЦПК України, якою визначено, що арешт може бути накладено на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.151, 153, 293, 294 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И Л А:

В заяві позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня винесення ухвали.

Апеляційна скарга повинна бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Т.В. Шевцова