АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі - Пащенко О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні справуза заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_3,

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні2014року представникОСОБА_1, в інтересах останнього звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа № 2-4688/11 виданого Святошинським районним судом м. Києва27 червня 2011 року таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 1 100 грн. щомісяця, починаючи з 1 листопада 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, який був пред'явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. 31 серпня 2013 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про участь у вихованні та утриманні дитини, згідно з яким, на батька покладені усі витрати по утриманню доньки та місцем тимчасового її проживання визначено за адресою фактичного проживання батька, до досягнення дитиною 14-літнього віку, до ІНФОРМАЦІЯ_2.Посилаючись на зазначені обставини та з підстав того, що дитина проживала з батьком до укладення договору і продовжує проживати і до теперішнього часу,а з часу після ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів ним понесені значно більші витрати,чим визначено в рішенні суду, ОСОБА_4 вважає, що обов'язок сплачувати аліменти на утримання дитини відпали. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-4688/11, виданий 14.06.2011 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 на час дії Договору про участь у вихованні та утриманні дитини, визначення місця тимчасового проживання дитини, що укладений 31.08.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а саме за період з 31.08.2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 включно. В задоволенні решти вимог відмовлено. Не погодившись ухвалою суду представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин,які мають значення для правильного вирішення справи та невірну оцінку поданих доказів просить ухвалу суду змінити та задовольнити заяву ОСОБА_1 в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказує, зокрема, що під час розгляду справи в суді першої інстанції надано достатньо належних доказів факту забезпечення заявником грошового утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 176 808, 77 грн. у період з 18.01.2011 року по 27.08.2013 року, що значно перевищує розмір зобов'язання по аліментах. Але, як цей факт, так і факт проживання дитини разом з батьком та перебування її на повному утриманні батька залишилися поза увагою суду, що і призвело, на думку представника,до незаконної відмови ОСОБА_1 в визнанні виконавчого листа таким,що не підлягає виконанню за період як до укладання договору від 31 серпня 2013 року про участь у вихованні та утриманні дитини,так і після спливу терміну його дії, тобто після ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвала суду в частині задоволення вимог ОСОБА_1 та визнання виконавчого листа таким,що не підлягає виконанню на час дії договору від 31 серпня 2013 року не оскаржено, тому відповідно до ст. 303 ЦПК законність ухвали в зазначеній частині не перевіряється.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив задовольнити апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та посилалась на те, що дитина з ОСОБА_1 не проживає, а останній не виконує свої зобов'язання щодо своєчасної слати аліментів та має заборгованість станом на 24.10.17 року в сумі 91 300 грн. за період з 1листопада 2010 по 1 жовтня 2017 року.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі та перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦПК України суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 1 100 грн. щомісяця, починаючи з 1 листопада 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення Святошинським районним судом м. Києва 14 червня 2011 року видано виконавчий лист, який пред'явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. 31 серпня 2013 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про участь у вихованні та утриманні дитини, згідно з яким, на батька покладені усі витрати по утриманню доньки ОСОБА_4 і місцем тимчасового її проживання визначено за адресою фактичного проживання батька ОСОБА_1, до досягнення дитиною 14-літнього віку,тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 ас. 174-176). Відмовляючи ОСОБА_1 у визнанні виконавчого листа таким,що не підлягає виконанню з часу його видачі та після закінчення дії договору від 31 серпня 2013 року про участь у вихованні та утриманні дитини, суд першої інстанції виходив з того,що обов'язок зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини у відповідному розмірі на останнього покладено на підставі рішення і такий обов'язок відповідно до закону є безумовним.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що ухвала суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Доводи ОСОБА_1 про те,що суд не надав належної оцінки факту забезпечення ОСОБА_1 матеріального утримання доньки в розмірі,який значно перевищує розмір аліментів за виконавчим листом,були предметом дослідження суду першої інстанції,який встановивши безумовний обов'язок ОСОБА_1щодо утримання дитини вважав, що ці доводи, як і зміна місця проживання дитини не впливають на виконання рішення суду і звільнення його та в цілому кожного з батьків від обов'язку утримувати дитину може мати місце лише у виключних випадках та з підстав передбачених законом. При цьому,судом роз'яснено сторонам можливість врегулювання питань виховання та матеріального утримання дитини на підставі Сімейного Кодексу України,інших законів та з урахуванням інтересів дитини та моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. ст.3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав чи та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким,а конкретним способом захисту свого права.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав, закріплених законом (ст.16 ЦК),слід розуміти матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника ( особу,яка порушила ці права).

Згідно ст. 4 ЦПК здійснюючи правосуддя,суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб,державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як установлено,рішення суду про стягнення аліментів, на підставі якого було видано виконавчий лист, є чинним, вимог про стягнення безпідставно одержаних аліментів за виконавчим листом не заявлялось.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У зв'язку з наведеним неможливо погодитись з доводами апеляційної скарги про неналежну оцінку доказів та невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_3 - відхилити. Ухвалу Святошинськогорайонного суду м. Києва від 14 квітня 2017 рокув частині відмови ОСОБА_1 в задоволені заяви про визнання виконавчого листа таким. що не підлягає виконанню залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді: