Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2017 Справа №607/1881/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Купар І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_5 Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на його користь шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 28 листопада 2013 року за участю належного йому транспортного засобу «MAN LE 8.185» під його керуванням та транспортного засобу «DAF 95XF» під керуванням водія ОСОБА_2 та не встановленого вантажного автомобіля, відбулась дорожньо-транспортна пригода у якій йому було заподіяно тілесні ушкодження, а належного йому транспортному засобу механічні пошкодження. Постановою слідчого від 24.03.2014 року кримінальне провадження за даним фактом закрите у зв»язку із відсутністю в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ознак складу кримінального правопорушення. Як зазначене у постанові слідчого, з метою уникнення зіткнення із зустрічним автомобілем, який виїхав на його смугу руху, змінив напрямок руху і виїхав на праву смугу руху, вимушений був це зробити, оскільки зіткнення із зустрічним автомобілем було б небезпечним для його життя та життя водія цього зустрічного автомобіля. Після ДТП зустрічний автомобіль продовжив рух так і не зупинившись. Роз»їзд із ним відбувся в момент наїзду його автомобіля на напівпричіп автопоїзда. Згідно із висновком судової авто технічної експертизи №341 від 31.10.2014 року, при встановлених розслідуванням і заданих на вирішення експертизи обставинах пригоди водій автомобіля ОСОБА_5 не мав технічної можливості уникнути зіткнення із невстановленим зустрічним автомобілем шляхом своєчасного застосування гальмування керованого ним транспортного засобу з моменту виникнення небезпеки для його руху, оскільки навіть повне зупинка автомобіля в межах його смуги руху, не виключала можливості зустрічного зіткнення. Здобутими у провадженнями доказами встановлено, що причиною настання ДТП став вимушений виїзд автомобіля «MAN LE 8.185» під керуванням водія ОСОБА_5, який діяв у стані крайньої необхідності, на праву смугу його напрямку руху, де відбувся наїзд на нерухомий автопоїзд у складі тягача «DAF 95XF» під керуванням ОСОБА_2 Водії ОСОБА_5 і ОСОБА_2 вимог ПДР України, які б стали причиною ДТП, не порушили, тому в їх діях відсутній склад злочину, передбаченого ст.286 КК України. Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження №938/14 від 25.12.2014 року розмір матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу становить 110 676,63 гривні. Підпунктом «б» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. Таким чином, розмір спричиненої позивачу матеріальної шкоди, який покривається лімітом відповідальності страховика становить 50,0 тис.грн. Крім цього, просить стягнути у його користь 700,0 грн. вартості проведеного експертного авто товарознавчого дослідження. Статтею 1198 ЦК України передбачено, що розмір доходу фізичної особи підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров»я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Дохід за 2012 рік склав 962 511 грн., за 2013 рік - 1230 000 грн., 2014 рік - 1104600 грн. Інвалідність встановлена позивачу з 26.08.2014 року по 01.08.2015 року. Витрати за час проведення підприємницької діяльності складають 70 відсотків від вказаної суми. Різниця між розміром доходу за 213 рік та доходом у 2014 році складає 125 400 гривень, а тому розмір шкоди, пов»язаної із стійкою втратою працездатності яка підлягає відшкодуванню на думку позивача становитиме не менше 55206 грн. (125400 грн. різниця між 2013 і 2014 роком х 0,55 відсотків втрати працездатності - 13 764 грн. виплачених МТСБУ). Також позивач зазначив, що ліміт відповідальності страховика відповідно до ст.9 зазначеного Закону, тобто за шкоду заподіяну життю і здоров»ю особи складає 100 000 грн., тому позивач вважає, що відповідач має відшкодувати йому шкоду у розмірі 64 239,93 грн. (1000 000 - 35 760,07 - виплачене відшкодування). Також позивач зазначив, що йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у тому, що він переніс переживання за своє життя та здоров»я в момент ДТП, у перенесених душевних стражданнях у зв»язку з протиправним ушкодженням свого здоров»я. Також зазначив, що моральна шкода полягає у протиправній поведінці водія невстановленого автомобіля відносно нього, яка полягає у встановленому слідстві факті виїзду невстановленого автомобіля на смугу зустрічного руху. Зіткнення, що виникло у нього переляк та шоковий стан. Внаслідок цього погіршилось його самопочуття, відчув загальну слабкість, дратівливість, психологічний дискомфорт. Розмір спричиненої йому моральної шкоди позивач оцінює у 5 000 гривень. Відповідач виплатив йому страхове відшкодування у розмірі 35 760,07 грн., яке складається із 21 966,07 витрат на лікування та 13 764 грн. шкоди, пов»язаною із стійкою втратою працездатності. З урахуванням наведених обставин, позивач просить стягнути із відповідача 50 000 грн. спричиненої майнової шкоди за пошкоджений автомобіль, 5 000 грн. моральної шкоди, 64 239,93 шкоди заподіяної життю і здоров»ю у розмірі 64 239,93грн., 700 грн. витрат за проведення експертного дослідження.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві та просять суд їх задовольнити.

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України в судовому засіданні позовних вимог не визнав, у їх задоволенні просить відмовити за безпідставністю. Зокрема, суду у поданих письмових запереченнях зазначив, що позивачу було виплачено 13 764 грн. страхового відшкодування за шкоду, пов»язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка становить у разі встановлення 3 групи інвалідності 12 мінімальних зарплат у місячному розмірі встановлених законом на дату настання страхового випадку. У період з 01.01.2013 року по 30.11.2013 року розмір мінімальної зарплати становив 1 1476грн, тому 1147х12=13764. Крім його зазначив, що позивачу не підлягає до відшкодування дохід фізичної особи підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров»я, оскільки за 2012 рік сума доходу позивача становила 962511 грн., а у 2014 році, тобто після настання дорожньо-транспортної пригоди та ушкодження здоров»я склав 1104600грн., що є більшим. Також не погоджується із вимогою позивача про виплату на його користь страхового відшкодування пов»яз ану із пошкодженням автомобіля, оскільки відповідно до п.б ст.41.1 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. Закон не передбачає виплату страхового відшкодування за шкоду, пов»язану з пошкодженням транспортного засобу у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом. Також вважає безпідставними вимоги позивача щодо відшкодування йому моральної шкоди, оскільки ст.41.1, 41.2 Закону України «Про загальнообов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачають відшкодування моральної шкоди, оскільки не поширюються на відносини, що склалися між сторонами.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

28 листопада 2013 року на 259 км автодороги М12 «Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам»янка» за участю транспортного засобу «MAN LE 8.185» д.н.з НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5 та транспортного засобу «DAF 95XF» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та не встановленого вантажного автомобіля, відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 07 листопада 2014 року, кримінальне провадження за фактом ДТП, відомості про яку внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000948 від 28 листопада 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України закрите, у зв»язку із відсутністю в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ознак складу кримінального правопорушення.

Як вбачається із зазначеної постанови, «…здобутими у провадженні доказами встановлено, що причиною настання даної ДТП став вимушений виїзд автомобіля «MAN LE 8.185» р.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5, який діяв у стані крайньої необхідності, на праву смугу його напрямку руху, де відбувся наїзд на нерухомий автопоїзд у складі тягача «DAF 95XF» р.н.з. НОМЕР_1 з напівпречепом KOGEL р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 Оскільки причини виїзду невстановленого автомобіля на смугу зустрічного руху не встановлені, слідство не має підстав стверджувати, що такий виїзд відбувся з волі чи поза волею його водія, тому не має підстав стверджувати, що вимоги ПДР України водій зустрічного автомобіля порушив умисно. Водії ОСОБА_5 і ОСОБА_2 вимог ПДР України, які б стали причиною ДТП, не порушили, тому в їх діях відсутній склад злочину, передбаченого ст.286 КК України…».

У результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, що підтверджено письмовим доказом, а саме висновком експерта №598 від 28.05.2014 року, виконаного у зазначеному кримінальному провадженні, у вигляді відкритого косого перелому правової великогомілкової кістки зі зміщенням уламків та м»яких тканин в його проекції, перелом правової малогомілкової кістки в верхній третині із зміщенням, з розвитком шоку середнього ступеня, саден шкіри обох верхніх кінцівок, рани м»ягких тканин верхньої губи, що могли утворитись як від ударів тупими твердими предметами які могли бути виступаючі конструкційні частини салону транспортного засобу, так від ударів під час обставин, вказаних у постанові про призначення судово-медичної експертизи, тобто при ДТП, яка мала місце 28 листопада 2013 року.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, транспортний засіб марки «MAN LE 8.185» р.н.з. НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_5

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження складеного 25 грудня 2014 року, проведеного по заяві ОСОБА_5, вартість матеріального збитку станом на момент ДТП, з технічної точки зору завдана власнику автомобіля НОМЕР_3 становить 110676,63 гривні.

Згідно Довідки МСЕК серії АВ №0334369 від 26.08.2014 року, ОСОБА_5, внаслідок загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату внаслідок ДТП, встановлена третя група інвалідності на строк до 01.08.2015 р.

Відповідно до висновку експерта №103 від 24.10.2016 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи, у гр..ОСОБА_5 при дорожньо-транспортній пригоді 28 листопада 2013 року виникла поєднана травма: голови (закрита черепно-мозкова травма у виді струсу головного мозку, забійна рана обличчя); тулуба (закрита травма грудної клітки із забиттям її органів, забій передньої черевної стінки) та правої нижньої кінцівки із відкритими уламковими переломами у середніх третинах стегнової і обох гомілкових кісток, що потребували хірургічного лікування (накладання апарату зовнішньої фіксації, а згодом - репозиції МОС переломів стегнової і великогомілкової кістки), за наслідками якої у виді «сповільнено консолідуючого перелому середньої третини правової стегнової кістки з наявністю металевих фіксаторів. Консолідовані переломи кісток правової гомілки з наявністю металевих фіксаторів. ФН ІІ ст.»., виразне порушення функції опори і ходи, медико-соціальна експертна комісія (МСЕК) встановила 26 серпня 2014 року ОСОБА_5 ІІІ групу інвалідності на строк до 01.08.2015 року (акт №266/1). Отже між травмою, одержаною ОСОБА_5 у ДТП 28.11.2013 року та його фізичним станом протягом періоду встановлення МСЕК ІІІ групи інвалідності існує прямий причинно-наслідковий зв»язок. У гр..ОСОБА_5 на період встановлення йому ІІІ групи інвалідності, згідно зі ст.141 «Таблиці відсотків стійкої втрати загальної працездатності внаслідок різних травм» загальна працездатність втрачена (або понижена) на 55 відсотків.

Як вбачається із довідки Тернопільської ОДПІ від 05.05.2015 року №15969/19-18-17-07, ОСОБА_5 перебуває на обліку в ТОДПІ як суб»єкт підприємницької діяльності - фізична особа з 26 травня 2008 року, діяльність здійснює на спрощеній вив темі оподаткування. Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця за 2012 рік сума доходу становить 962511 гривень.

Відповідно до інформації Тернопільської ОДПІ від 01.08.2016 року №25604/19-18-13-03 обсяг виручки від реалізації товарів згідно поданих звітів за 4 кв.2013 року становить 465 500 грн., за 2014 рік 1 104 600 грн., І кВ.2015 року 291000 грн., ІІІ кВ.2015 року 380 000 грн.

Як вбачається із довідок Тернопільської ОДПІ від 30.09.2016 року, у ОСОБА_5 згідно податкових декларацій платника єдиного податку загальна сума доходу за 2013 рік становить 1 239 000 грн., за 2014 рік - 1 104 600 грн., за 2015 рік - 1 249 000 грн. У 2012 році сплачено єдиного податку 32725 грн., в 2013 році - 55699 грн., в 2014 році - 66405 грн., в 2015 році - 50970 грн.

Статтею 3 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2014 року (надалі Закону), із змінами та доповненнями, встановлено, що метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтями 4,5 зазначеного Закону визначено суб»єкти та об»єкти обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності, якими, зокрема є : суб'єктами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст.39 зазначеного Закону, моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Основними завданнями МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. (п.п.39.2.1 п.39.2 ст.39 Закону)

В силу вимог п.п. «б» п. 41.1. ст.41 зазначеного Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу.

Відповідно до ст.29 зазначеного Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов позивача в частині відшкодування йому шкоди, завданої пошкодженням його транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є підставним та підлягає до задоволення, а тому слід стягнути із відповідача 50 000 грн. коштів, у межах ліміту відповідальності страховика.

У відповідності до ст.26 Закону, шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить:у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті.

В силу вимог частини 1,3 ст.1198 ЦК України, розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров»я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Розмір доходу, втраченого фізичною особою підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров»я, обчислюється виходячи з розміру доходу, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров»я, у сумах, нарахованих до вирахування податків.

Відповідно до ч.1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Згідно із даними, зазначеними у довідках про доходи, виданих Тернопільської ОДПІ від 30.09.2016 року, у ОСОБА_5 згідно податкових декларацій платника єдиного податку загальна сума доходу за 2013 рік становила 1 239 000 грн., за 2014 рік - 1 104 600 грн., за 2015 рік - 1 249 000 грн. У 2012 році ним було сплачено єдиного податку 32725 грн., в 2013 році - 55699 грн., в 2014 році - 66405 грн., в 2015 році - 50970 грн. Таким чином, загальна сума доходу, яку позивач отримав до ДТП, яка мала місце 28 листопада 2013 року, тобто у попередньому господарському році, а саме 2012 році - 962511 грн., місячний дохід 80209,25 грн. (962511 / 12 = 80209,25) є значно меншим, в порівнянні із наступними роками, після ДТП, тобто після ушкодження ним здоров»я та встановлення йому групи інвалідності, які склали у 2014 році 1 104 600 грн., місячний дохід - 92 050 грн. та у 2015 році - 1 249 000 грн., місячний дохід 104 083,33 грн., а тому суд, вважає, що його позов у цій частині не підлягає до задоволення. Таким чином, суд вважає, що відповідачем відповідно із вимогами ст.26 зазначеного Закону, вірно розраховано мінімальний розмір відшкодування позивачу (регламентної виплати) у разі встановлення ІІІ групи інвалідності, який склав 13764 грн., що й було виплачено МТСБУ останньому.

Також, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. не підлягають до задоволення, оскільки відповідно до ст.26-1 Закону, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, передбачено випадки такого відшкодування, а саме: МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених цим Законом, у раз її заподіяння г) особам, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Пунктом 13.1 статті 13 зазначеного Закону передбачено, що до них належать учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Крім цього, відповідно до підпункту «в» пункту 41.2 ст.41 зазначеного Закону, відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка". Таким чином, виходячи із системного аналізу зазначених норм Закону, суд вважає, що вимоги позивача у цій частині не підлягають до задоволення.

Крім цього, суд вважає, що не підлягають до задоволення вимоги позивача в частині відшкодування йому витрат за проведення експертного дослідження у розмірі 700 гривень, оскільки відповідно до п.41.4 ст.41 Закону - МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює оплату експертів, залучених відповідно до пункту 40.3 статті 40 цього Закону. Судом встановлено, що МТСБУ експертів для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону не залучала, тому ця вимога позивача задоволенню не підлягає.

За таких обставин, проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що позов ОСОБА_5 підлягає до часткового задоволення, а тому слід стягнути із Моторно (транспортного) страхового бюро України в його користь шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 50 000 гривень та сплачений ним судовий збір пропорційно за задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути із Моторно (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_5 шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 50 000 (п»ятдесят тисяч) гривень, а також 551 (п»ятсот п»ятждесят одну) грн. сплаченого судового збору.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан