Номер провадження: 22-ц/785/951/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2170-н від 04 грудня 2007 року,

встановила:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк Україна» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2170-н від 04 грудня 2007 року.

18 лютого 2014 року позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, оскільки з моменту подачі позову розмір позовних вимог збільшився.

Позивач мотивував свої вимоги тим, що 04 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та банком був укладений договір іпотечного кредиту № 2170, відповідно умов якого позичальник отримала кредит. В порушення умов договору позивач не сплачує заборгованість за відсотками та інші платежі. В звязку з чим банк просить стягнути заборгованість.

Сторони в судове засідання не зявились.

Рішенням суду позов був задоволений в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 2170-н від 04 грудня 2007 року в розмірі 2 403 398 (два мільйона чотириста три тисячі триста девяносто вісім) гривень, судовий збір в розмірі 3219 (три тисячі двісті девятнадцять) гривень, а всього 2 406 617 (два мільйона чотириста шість тисяч шістсот сімнадцять) гривень.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 (дошл. ОСОБА_3) Ю.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду від 11.09.2014 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.11.2015 року відмовлено ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.07.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2015 року скасовано та питання про відкриття апеляційного провадження передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

04 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», яке було перетворено на публічне акціонерне товариство (далі - ОСОБА_4) та ОСОБА_3 (Позичальник) укладений договір іпотечного кредиту № 2170-н.

Відповідно до п. 1.1 ОСОБА_4 зобовязується надати Позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 1214500,00 (один мільйон двісті чотирнадцять тисяч пятсот) гривень, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит в сумі 1214500,00 гривень, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14 % річних в порядку, на умовах та строки, визначені цим договором.

Кредит надається на 240 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 04 грудня 2027 року на придбання трикімнатної квартири загальною площею 97,2 кв.м. за договором купівлі-продажу від 04 грудня 2007 року, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.п.1.5, 1.6 Кредитного договору Позичальник зобовязалась здійснювати погашення кредиту щомісячно рівними частинами в сумі 5 061 грн та сплачувати нараховані банком проценти.

Проте, в обумовлені Кредитним договором строки, Позичальник своїх зобовязань по поверненню кредиту і сплаті процентів не виконує.

Згідно п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3, 4.3.5 Кредитного договору ОСОБА_3 зобовязалась належним чином виконувати взяті на себе зобовязання, повернути кредит в сумі 1 214 500 грн, своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом та комісійні винагороди, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань по зазначеному договору сплатити штрафні санкції. У разі порушення умов Кредитного договору та іпотечного договору на вимогу банку достроково повернути кредит з одночасною сплатою відсотків за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород, штрафів та інших належних до слати платежів відповідно до чинного законодавства, також відповідач зобовязався всіма власними коштами та майном по своїх зобовязаннях, що випливають з цього договору.

Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на 2 місяці вимогти дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів або здійснити погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. (п.4.2.2 ОСОБА_4)

Позичальник зобовязався за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користуванням кредиту сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу.

У звязку з порушенням умов договору виникла заборгованість за кредитом, яка згідно з розрахунком часткової заборгованості станом на 19.12.2013 року складає 2 403 398 (два мільйона чотириста три тисячі триста девяносто вісім) гривень, яка складається із:

- строковий основний борг по кредиту 855 169 гривень,

- прострочений основний борг по кредиту 359331 гривень;

- прострочені проценти за користування кредитом за період з 04.12.2007 року по 19.12.2013 року 98369,58 гривень;

- пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.01.2008 року по 19.12.2013 року 269 111,43 гривні.

Таким чином, ОСОБА_3 (Позичальник) дійсно істотно порушила норми Закону та умови кредитного договору № 2170-н від 04 грудня 2007 року, не виконавши взяті на себе зобовязання щодо сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених ОСОБА_4, а тому ці грошові кошти підлягають стягненню з позичальника.

Крім того, відповідно до статті 88 ЦПК України, публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк Україна», на користь якого ухвалено рішення, суд правильно присудив понесені ним і документально підтверджені судові витрати.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції порушив її право на доступ до суду, не призначив почеркознавчу експертизу, не витребував додаткові докази, не зясував в якому становищі знаходиться позивач та чи не існували ФОРС-МАЖОРНІ обставини, а також не припинив дію (розірвання) кредитного договору не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з того, що ОСОБА_3 знала про розгляд цієї справи судом, скористалась своїм правом на правову допомогу, надавши можливість представляти свої інтереси ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які від її імені заявляли лише клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи, отримували документи по справі (а.с.67-74, 89-90, 93, 95-96, 106, 108,). Жодного іншого клопотання ні позивач, ні її представники по справі не заявляли, а суд першої інстанції, відповідно до чинного законодавства, позбавлений можливості за власної ініціативи витребувати будь-які докази по справі.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий ОСОБА_7

Судді ОСОБА_8

ОСОБА_9