провадження №2/279/233/17
Справа № 279/4231/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

у складі: головуючого судді Волкової Н.Я.

з секретарем Прокопчук І.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання недійсним договору іпотеки, припинення заборони на нерухоме майно, припинення іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з позовом про визнання недійсним договору іпотеки, припинення заборони на нерухоме майно, припинення іпотеки, в якому вказала, що після смерті чоловіка ОСОБА_4 довідалась про те, що в забезпечення договору споживчого кредиту №0 від 02.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 ОСОБА_6 А.М. передано в заставу квартиру АДРЕСА_1, що становить 59/100 частин вказаного будинку, яка була придбана нею та ОСОБА_4 в шлюбі. Зобовязання за кредитним договором не виконано. 13.02.2012 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №2, за умовами якого до відповідача перейшло право вимоги до ОСОБА_5 та право вимоги за договором іпотеки, укладеним ОСОБА_4.

Покійний чоловік позивача став заставодавцем ОСОБА_5 без її згоди, порушивши права її неповнолітньої дитини. Договір іпотеки від 02.07.2008 року було посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_7, накладено заборону. Обтяження на частину будинку зареєстровано і приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8.

Укладений договір іпотеки позивач вважає недійсним з тих підстав, що вона не давала своєї згоди на його укладення, використана під час його оформлення заява від її імені була підроблена, не було отримано згоди органу опіки та піклування на укладення договору в звязку з тим, що в квартирі проживала її неповнолітня дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити. Пояснив, що покійний чоловік позивача без її відома та згоди уклав договір іпотеки на належне їм спільне майно. Про це позивач довідалась 05.06.2014 року. Також дізналась, що на квартиру нотаріусами накладено обтяження. Під час посвідчення договору іпотеки нотаріус прийняв підроблені від її імені заяву, в довідці з місця проживання не була вказана її неповнолітня на той час дочка ОСОБА_9.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що визнання договору іпотеки недійсним через відсутність згоди іншого з подружжя чи відсутність згоди органу опіки та піклування не передбачено, зазначені позивачем обставини не є суттєвими. Позивачем не представлено доказів того, що банк під час укладення угоди діяв недобросовісно, знав про відсутність згоди іншого подружжя та права на майно неповнолітньої дитини.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне:

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо дійсності договору іпотеки, укладеного покійним чоловіком позивача та правопопередником відповідача.

02.07.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» та чоловіком позивача ОСОБА_4 як майновим поручителем ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, що складає 59/100 частин житлового будинку №4 по вул.Древлянська м.Коростень Житомирської області. Договір нотаріально посвідчений. Предмет іпотеки придбано іпотекодавцем ОСОБА_4 під час шлюбу з позивачем.

Підстави недійсності правочину передбачено ст.215 ЦК України. Положення ст.224 ЦК України поширюються на випадки вчинення правочинів, які відповідно до положень ст.71 ЦК України вчиняються опікунами недієздатних осіб.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

Іпотека не обмежує право володіння, користування та розпорядження предметом іпотеки (ст.9 Закону).

Істотні умови, які має містити договір іпотеки, передбачено ст.18 Закону України «Про іпотеку». Такими умова є:

1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про:

для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце

проживання із зазначенням адреси та індивідуальний

ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб -

платників податків та інших обов'язкових платежів;

для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по

батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за

межами України;

2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок

його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено

основне зобов'язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації,

та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У

разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове

призначення;

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних

вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі

рішення суду.

Відповідно до ст.578 ЦК України та ст.6 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із ч.1 ст.219 ЦК України в разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Пунктом 6 ст.3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя (правова позиція ВСУ у справах № 6-1912цс15; № 6-533цс16).

Однак, позивачем не представлено доказів недобросовісності АКІБ «УкрСиббанк» під час укладення спірного договору.

Іншою підставу позовних вимог позивач зазначає відсутність згоди органу опіки та піклування на укладення спірної угоди, враховуючи, що на час її укладення в житлі була зареєстрована та проживала неповнолітня дитина.

Враховуючи той факт, що на час звернення до суду дочка позивача досягла повноліття, позивач втратила право представляти її інтереси. До досягнення повноліття дитина не була позбавлена права проживання в іпотечному майні.

Крім цього, позивачем не представлено доказів того, що укладеним договором було порушено чи обмежено права осіб, які проживали в іпотечному майні, користуватись ним.

Відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-1055цс15, вирішуючи категорію справ за позовами в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, обґрунтованими порушенням ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цього ж Закону в редакції Закону України від 21 грудня 2010 р. № 2823-VI «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» залежно від моменту виникнення спірних правовідносин), судам необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти на момент укладення оспорюваного договору наявність у дитини права користування житловим приміщенням, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (наприклад, довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначено й дитину) або на законі (ст. 29 ЦК України); за відсутності реєстрації дитини в спірному приміщенні на момент укладення оспорюваного договору зясовувати наявність у дитини іншого місця проживання;

2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло предмет іпотеки при укладенні оспорюваних договорів.

Позивач зазначає про те, що від іпотекодержателя на час укладення договору було приховано факт проживання в іпотечному майні неповнолітньої дитини, що свідчить про те, що недобросовісно діяв саме іпотекодавець ОСОБА_4.

Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством та які застосовуються органами опіки та піклування (правова позиція ВСУ у справі № 6-384цс15).

Враховуючи, що позивачем не доведено, що правопопередник відповідача під час укладення спірного договору діяв недобросовісно, позовні вимоги є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.3,6,11,15,60,209,212-218,226 ЦПК України, ст.1,6,9,18 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року №898-IV зі змінами, ст.215,369, 578 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а стороною, яка не була присутня в судовому засіданні під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Суддя Волкова Н.Я.

копія згідно з оригіналом