Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 332/4285/14Головуючий у 1-й інстанції Марченко Н.В.
Пр. № 22-ц/778/432/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Кримської О.М.

за участі секретаря Зубкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої злочином

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який в ході розгляду справи уточнив (а.с. 59-61), просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду спричинену злочином у розмірі 200000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 24.05.14 приблизно о 22 годині ОСОБА_2, перебуваючи біля АЗС по вул. Перемоги, 54 в м. Запоріжжі, діючи умисно, з метою заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, на ґрунті раптово виниклої сварки наніс позивачу удар ножем в праве плече, спричинивши тим самим згідно із висновком судово-медичної експертизи від 23.06.14 № 03 непроникаюче поранення правої надлопаточної області, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров'я, а після цього один удар вказаним ножем в живіт, спричинивши тим самим згідно вказаного висновку експертизи проникаюче поранення черевної порожнини з пошкодженням печінки з розвитком гемоперитонеума (скупчення крові в черевній порожнині), яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Зазначені обставини підтверджуються вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.14 у кримінальній справі № 335/7410/14-к (провадження № 1-кп /335/430/2014). Вказаним вироком ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні при вищевикладених обставинах злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та засуджено до позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 3 місяці. Відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В результаті отримання тілесних ушкоджень при вищезазначених обставинах позивач з 24.05.14 року по 08.06.14 року перебував на лікуванні у третьому хірургічному відділенні Запорізької міської клінічної лікарні екстремальної та швидкої медичної допомоги. Дана обставина підтверджується виписним епікризом. В результаті протиправних дій, вчинених відповідачем позивачу спричинено моральну шкоду, яка виявилась у тому, що він зазнав біль від отриманої травми. Крім того, 01.07.14 року позивач закінчив Запорізький будівельний коледж за спеціальністю «оброблювання деревини» та здобув кваліфікацію технік-технолог. Дана обставина підтверджується дипломом молодшого спеціаліста АР № 47333378, копія якого додається до позовної заяви. В той же час, відповідно до виписного епікризу при виписці позивачу рекомендоване обмеження фізичних навантажень. Таким чином, принаймні у найближчий час він не може влаштуватись на роботу не тільки за спеціальністю, але й на будь-яку роботу, пов'язану з фізичними навантаженнями. Тобто можливість реалізації своїх здібностей у позивача звузилась.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2014 року (а.с. 22-24), яким позовні вимоги ОСОБА_3 на суму 100000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди було задоволено, було скасовано ухвалою суду першої інстанції від 30 червня 2016 року (а.с. 54-55) в порядку задоволення заяви відповідача про перегляд останнього, дану справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2016 року (а.с. 96-98) позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 43543,48 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої злочином.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави 551,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_3 із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції фактично в частині задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 102-103) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 113), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 115).

В автоматизованому порядку у складі колегії судів апеляційного суду у цій справі замінено суддею Кримською О.М. суддю Маловічко С.В. у зв'язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 123-124).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 09 лютого 2017 року, не відбувся та був відкладений апеляційним судом в порядку задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 (а.с. 126-127).

У судове засідання 13 квітня 2017 року повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи належним чином, у тому числі відповідач ОСОБА_2 за допомогою інших засобів зв'язку (мобільного), що узгоджується із вимогами ст. 74 ч. 6 ЦПК України (а.с.134-136), позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 повторно не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_3 і на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника позивача ОСОБА_3 за довіреністю (а.с. 42-43) ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 квітня 2017 року, постановленою колегією суддів апеляційного суду протокольно у судовому засіданні, було відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про залишення без розгляду його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, яка надійшла на адресу апеляційного суду від останнього через канцелярію 13 квітня 2017 року (а.с.137).

Оскільки, на стадії апеляційного розгляду цієї справи апеляційним судом ОСОБА_2, як особа, яка подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у цій справі, не має такого права, як залишення його апеляційної скарги без розгляду, а лише право - відмовитись від останньої.

Встановлено, що на адресу апеляційного суду відмови від вищезазначеної апеляційної скарги від відповідача ОСОБА_2 станом на час апеляційного розгляду цієї справи не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача частково у цій справі, керувався ст. ст. 8, 57-60, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 24 травня 2014 року приблизно о 22 годині відповідач у цій справі - ОСОБА_2, перебуваючи біля АЗС по вул. Перемоги, 54 в м. Запоріжжі, діючи умисно, з метою заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, на ґрунті раптово виниклої сварки наніс позивачу удар ножем в праве плече, спричинивши тим самим згідно висновку судово-медичної експертизи від 23.06.14 №26 03 непроникаюче поранення правої надлопаточної області, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров'я, а після цього один удар вказаним ножем в живіт, спричинивши тим самим згідно вказаного висновку експертизи проникаюче поранення черевної порожнини з пошкодженням печінки з розвитком гемоперитонеума (скупчення крові в черевній порожнині), яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Зазначені обставини підтверджуються вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2014 року, що набрав законної сили, у кримінальній справі №335/7410/14-к (провадження № 1-кп /335/430/2014, а.с.4).

Вказаним вироком ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні при вищевикладених обставинах злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та засуджено до позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 3 (три) місяці.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В результаті отримання тілесних ушкоджень при вищезазначених обставинах позивач ОСОБА_5 з 24 травня 2014 року по 08 червня 2014 року перебував на лікуванні у третьому хірургічному відділенні Запорізької міської клінічної лікарні екстремальної та швидкої медичної допомоги (виписний епікриз, копія а.с.5). В результаті протиправних дій, вчинених відповідачем позивачу спричинено моральну шкоду, яка виявилась у тому, що він зазнав біль від отриманої травми.

Крім того, 01 липня 2014 року позивач закінчив Запорізький будівельний коледж за спеціальністю «оброблювання деревини» та здобув кваліфікацію технік-технолог (диплом, копія а.с.6).

В той же час, відповідно до виписного епікризу при виписці позивачу рекомендоване обмеження фізичних навантажень.

Таким чином, принаймні у найближчий час він не може влаштуватись на роботу не тільки за спеціальністю, але й на будь-яку роботу, пов'язану з фізичними навантаженнями. Тобто можливість реалізації своїх здібностей у позивача звузилась.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з рахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції також правильно врахував, що в період лікування від імені відповідача ОСОБА_3 було перераховано 4000,00 грн. на лікування, що свідчить про бажання ОСОБА_2 зменшити в тому числі і моральні страждання від відсутності можливості отримати належне лікування.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що позивач отримав за виконавчим листом по скасованому заочному рішенню у цій справі суму 6 456,52 грн. (виписка з банківського рахунку, а.с. 90-91).

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем від травм отримано хронічне захворювання, яке потребує постійного лікування та певних змін у способі життя, а саме в неможливості займатись певними видами спорту, проблемам з працевлаштуванням, потреби в спеціальній дієті.

Однак, судом першої інстанції було правильно встановлено, що спричинені відповідачем травми не вплинули на здатність ОСОБА_3 обслуговувати себе у побуті та необхідності стороннього уходу за ним; наслідком травми не стала інвалідність позивача.

При вищевикладених обставинах, з урахуванням характеру травми, тривалості лікування, змін у звичному способі життя та вимог щодо розумності та справедливості, а також з урахуванням раніше стягнутої суми, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. - 6456,52 грн. (а.с.90-91) = 43543,48 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним в його запереченнях на позов позивача у цій справі, та яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі в частині його задоволення та зокрема розміру завданої злочином моральної шкоди позивача.

Оскільки, факт самого завдання моральної шкоди злочином ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтверджений наявними у цій справі належними, достатніми письмовими доказами у цій справі (вироком тощо).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що моральна шкода ОСОБА_3 полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він, як фізична особа, зазнав у зв'язку з ушкодженням його здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких він, як фізична особа зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього з боку відповідача ОСОБА_2

Також встановлено, що суд першої інстанції при визначенні вищезазначеного розміру моральної шкоди позивача, завданої злочином відповідача, у цій справі врахував усі конкретні обставини цієї справи, які мають значення для правильного визначення останнього, а також застосував принцип розумності та справедливості.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи (скасував заочне рішення у цій справі, переглянув справу у загальному порядку, надав відповідачу можливість надати відповідачу свої заперечення на позов позивач та докази на їх підтвердження тощо).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Однак, докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні, відповідачем ОСОБА_2 апеляційному суду до його апеляційної скарги чи окремо у судових засіданнях у цій справі у матеріали цієї справи не надані.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд мав переглядати та переглядав дану справу в апеляційному порядку на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення в оскаржуємій частині, яким спір знайшов своє належне вирішення.

В решті рішення в апеляційному порядку особами, які беруть участь у розгляді цієї справи, не оскаржувалось, та апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, судом першої інстанції правильно з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині або його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких понесених ним судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору (а.с. 101, 110) за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2016 року у цій справі в оскаржуємій частині залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Кримська О.М.