Справа №345/4602/16-ц
Провадження № 2/345/238/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2017 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд ОСОБА_1 Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Шмігель І.О.

з участю : позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи на стороні позивача без самостійних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про усунення від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

що 05.02.2008 року помер ОСОБА_1, чоловік та батько сторін. Після його смерті залишилося спадкове майно в м. Калуші Івано Франківської області. До кола спадкоємців першої черги входять сторони дружина та син.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовує тим, що спадкодавець помер у віці 80 років, тобто був похилого віку і потребував постійної допомоги і підтримки, й в останні роки життя він хворів, потребував лікування і стороннього догляду. Відповідач є сином померлого від першого шлюбу. Після розлучення батько сплачував аліменти, постійно спілкувався із сином та надавав допомогу. Після того, як батько став немічним, відповідач перестав з ним спілкуватися, не цікавився його життям та здоровям. У жовтні 2016 року вона дізналась, що ОСОБА_3 не подав заяви про відмову від спадщини. Вважає, що відповідач немає права на спадок і повинен бути усуненим від права на спадкування.

У судовому засіданні позивач підтримала позов та підтвердила наведене. Просить усунути відповідача від права на спадкування.

Відповідач та представник відповідача позов не визнали.

Відповідач пояснив, що 05.02.2008 року помер його батько ОСОБА_1. Його мачуха позивач по справі, відмовилась надати йому правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке залишилося після смерті батька, а саме: вклади в Ощадбанку, гаражу № Б 016 по вул. Мостиська в м. Калуші, ? частини квартири по вул. Молодіжна 11/70 в м. Калуші та земельної ділянки.

Щодо покликання позивача на те, що він ухилився від виконання обовязків щодо утримання батька, коли він був у безпорадному стані, то це не відповідає дійсності, оскільки він постійно підтримував нормальні стосунки із батьком, хоч проживав у м. Львові. У 2004 році він забрав батька на лікування до міста Львова, де йому проводилися необхідні обстеження консультації, терапевтичне лікування з метою підготовки до операції та проведення самої операції з приводу аденоми простати і видалення каменів із сечового міхура. Після цього, батько почував себе здоровою людиною. Батько постійно допомагав матеріально онукові ОСОБА_7, тобто його сину. Пенсія батька значно перевищувала його доходи та доходи його дружини, оскільки вони є інвалідами третьої групи та отримують пенсію з приводу цього. У звязку з тим, що він є інвалідом ІІІ ої групи через вади зору, не мав можливості часто провідувати батька, який не потребував матеріальної підтримки.

Представник відповідача просить застосувати норми права п. 4 ст. 267 ЦК України, як підставу для відмови у позові, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 отримав 22.05.2009 року (а.с. 93), й позивач пропустила строк звернення до суду, згідно ст. 257 ЦК України.

Третя особа ОСОБА_6 подала суду про розгляд справи у її відсутності.

Третя особа ОСОБА_5 суду пояснила, що догляд за ОСОБА_1 здійснювала вона із позивачем. Відповідач батька не доглядав.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позивач не довела позовних вимог, а тому позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 1224 п.5 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У судовому засіданні встановлено, що 05.02.2008 року помер ОСОБА_1, чоловік та батько сторін. Після його смерті залишилося спадкове майно в м. Калуші Івано Франківської області, на яке претендують сторони, як спадкоємці першої черги.

У судовому засіданні позивач, обгруновуючи позовні вимоги, покликалася на те, спадкодавець протягом тривалого часу перед настанням смерті хворів, був немічним, часто потребував лікування та стороннього догляду. Однак, на підтвердження цього до справи не долучено довідок лікувального закладу, висновку ЛКК, тощо.

У судовому засіданні позивач не довела того, що спадкодавець потребував стороннього догляду у звязку із наявними хворобами, не доведено самого факту наявності захворювання чи безпорадного стану.

Також потреба стороннього догляду не є підтвердженою висновком МСЕК чи лікарської консультативної комісії. Окрім цього, спадкодавцю не призначалися особи, які мали здійснювати догляд над ним.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач та його дружина є інвалідами ІІІ ої групи, з приводу чого вони отримують пенсію, зокрема він має вади зору (а.с. 50 55). Також в судовому засіданні встановлено, що у 2004 році ОСОБА_1 проходив лікування в урологічному відділенні Обласної клінічної лікарні м. Львова (а.с. 40). У звязку із зазначеними вадами зору, гіпертонічною хворобою ІІ ого ступеня та віддаленим місцем проживання, відповідач не мав реальної змоги провідувати батька.

У судовому засіданні відповідачем та представником підтверджено також те, що пенсія спадкодавця значно перевищувала розмір пенсії відповідача, що підтверджується довідками (а.с. 62 63), а тому відповідач не мав змоги приймати участь в утриманні батька.

Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на застосування норми права п. 4 ст. 267 ЦК України, як підставу для відмови у позові, так як позивач отримала повідомлення із нотаріальної контори 18.10.2016 року, де зазначено, що заведена спадкова справа і спадкоємцями є ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, а ОСОБА_8 подала заяву в нотаріальну контору про відмову від прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обовязкову частку у спадщині, зазначеного в Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/2014 від 11.02.2014, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обовязкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач у судовому засіданні не довела позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. ст. 1224, 1241 ЦК України, Рішення Конституційного Суду № 1-рп/2014 від 11.02.2014 року, й керуючись ст.ст. 209, 213 215 ЦПК України, суд,

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи на стороні позивача без самостійних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про усунення від права на спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду ОСОБА_1 Франківської області через Калуський міськрайонний суд ОСОБА_1 Франківської області шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Головуючий: