Провадження № 2/761/7365/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Яриновської Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного концерну «Укроборонпром», третя особа: Первинна профспілкова організація «Укроборонпром» про визнання частково недійсним колективного договору -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до Державного концерну «Укроборонпром» (далі по тексту - відповідач), третя особа: Первинна профспілкова організація «Укроборонпром» (далі по тексту - третя особа) про визнання частково недійсним колективного договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 09.08.2017 року був прийнятий на посаду провідного юрисконсульта відділу правової підтримки підприємств юридичного департаменту ДК «Укроборонпром» та в цей же день його було ознайомлено із положеннями колективного договору на 2012-2015 роки між адміністрацією та трудовим колективом концерну, схваленого загальними зборами трудового колективу.

Під час ознайомлення із положеннями колективного договору позивач звернув увагу на пункти 5.2. та 5.8., якими регламентовано питання ненормованого робочого дня та зазначено про перелік професій та посад концерну, для яких застосовується ненормований робочий день, а також питання надання додаткової відпустки 7 календарних днів працівникам концерну з ненормованим робочим днем.

Позивач зазначав, що його посаду згідно із додатком № 1 до колективного договору, віднесено до посад, до яких застосовується ненормований робочий день та вважав, що умовами колективного договору фактично погіршується його становище як працівника, порівняно з правами та гарантіями, встановленими законодавством.

Позивач вважав, що п.п. 5.2. та 5.8. колективного договору є недійсними, оскільки законодавством поняття ненормованого робочого дня не визначається, а також оскільки законодавством встановлена максимальна тривалість робочого часу, то вказівка на неримований робочий день в колективному договорі є фактично збільшенням такого часу, а тому є незаконним.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд встановити нікчемність частин колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки з моменту укладання договору, а саме: пункт 5.2. повністю, абзац 5 п. 5.8 та додаток № 1 до колективного договору під назвою «Список професій і посад Концерну для яких застосовується ненормований робочий день» повністю. Та просив визнати недійсними з моменту укладання колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки нікчемні частини цього колективного договору, а саме: пункт 5.2. повністю, абзац 5 п. 5.8 та додаток № 1 до колективного договору під назвою «Список професій і посад Концерну для яких застосовується ненормований робочий день» повністю. Застосувати наслідки недійсності нікчемних частин колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки, шляхом зобов'язання відповідача забезпечити розміщення інформації про нікчемність окремих частин колективної угоди у засобах масової інформації.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд про його задоволення.

В судовому засіданні представники відповідачів позов не визнали та заперечували проти його задоволення.

В судовому засіданні представник третьої особи позов підтримав та не заперечував проти його задоволення.

Так, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 13.04.2012 року протоколом № 1 загальних зборів трудового колективу Державного концерну «Укроборонпром» було схвалено колективний договір на 2012-2015 року між адміністрацією та трудовим колективом Державного концерну «Укроборонпром» (а.с. 10-21, 28-30).

Пунктом 5.2. колективного договору в розділі «Режим роботи, тривалість робочого часу та відпочинку», передбачено, що список професій і посад Концерну, для яких застосовується ненормований робочий день визначається в Додатку 1 до цього Договору.

Відповідно до абзацу 5 п. 5.8 колективного договору, Адміністрація надає за письмовою заявою працівника додаткову оплачувану відпустку тривалістю до 7 календарних днів працівникам Концерну з ненормованим робочим днем, керуючись статтею 8 Закону України «Про відпустки».

Додатком № 1 до колективного договору, передбачений список професій і посад Державного концерну «Укроборонпром» для яких застосовується ненормований робочий день, до яких відноситься і посада провідного юрисконсульта.

Разом із тим, позивач не додав до позовної заяви, а також не заявляв клопотання в порядку статті 137 ЦПК України про витребування доказів того, що він дійсно обіймав або обіймає посаду провідного юрисконсульта в ДК «Укроборонпром».

Проте, в судовому засіданні представники відповідача та третьої особи визнали факт перебування ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта в ДК «Укроборонпром», що в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України, є обставиною, яка не підлягає доказуванню.

Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Проте, слід зазначити, що в ухвалі Верховного Суду України від 07 травня 2009 року у справі № 6-22269св08 висловлено правову позицію, що розбіжності, які виникли між сторонами соціально-трудових відносин щодо виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень згідно з статтею 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» визначено як колективний трудовий спір (конфлікт). Цим же Законом установлено окремий (позасудовий) порядок вирішення колективного трудового спору, який передбачає формування вимог найманих робітників до роботодавця у їх задоволенні, вирішення колективного трудового спору примирною комісією. Можливість судового порядку розгляду колективних трудових спорів (конфліктів) процесуальним законодавством та Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» не передбачена, крім визначених законом випадків. Цей законодавчий акт передбачає примирно-третейську процедуру та систему організаційних структур із належною компетенцією щодо узгодження інтересів конфліктуючих сторін.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення чи зміни колективного договору, угоди; виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; невиконання вимог законодавства про працю.

Відтак, колективні трудові спори, на відміну від індивідуальних, - це спори непозовного провадження між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом із питань: установлення нових або змін чинних соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення або зміни колективного договору, виконання колективного договору або його окремих положень.

Оскільки при трудових конфліктах має місце зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин, то в такому разі застосовується примирно-третейський порядок їх вирішення.

Безпосереднє вирішення у судовому порядку колективних трудових спорів законодавством не передбачено, крім випадків, зазначених у статтях 23, 25 Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», частині п'ятій статті 20, частинах другій, четвертій статті 42 Закони України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності».

Вказана позиція також підтверджена Верховним Судом України під час розгляду справи № 3-115гс17.

Так, сторонами колективного договору, в даному випадку, є адміністрація в особі генерального директора та трудовий колектив в особі Голови Ради трудового колективу

Разом із тим, позивач звернувся до суду із позовом, вважаючи, що укладенням колективного договору порушені його особисті трудові права.

При цьому, позивач не ставить перед судом питання про нерозповсюдження особисто на нього, на його думку, нікчемних положень колективного договору, а просить визнати недійсним окремі пункти останнього, при цьому не маючи повноважень, в даному випадку, представляти інтереси усього трудового колективу, яким було схвалено відповідний колективний договір.

Окрім того, положеннями п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про відпустки» встановлено, що щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається: працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою.

З огляду на зазначене, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо встановлення нікчемності та визнання недійсними частин колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки з моменту укладання договору, а саме: пункту 5.2. повністю; абзацу 5 п. 5.8 та додаток № 1 до колективного договору під назвою «Список професій і посад Концерну для яких застосовується ненормований робочий день».

Такі і не підлягає задоволенню і похідна від первісних вимог, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемних частин колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки, шляхом зобов'язання відповідача забезпечити розміщення інформації про нікчемність окремих частин колективної угоди у засобах масової інформації.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 208, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного концерну «Укроборонпром», третя особа: Первинна профспілкова організація «Укроборонпром» про визнання частково недійсним колективного договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК