Провадження 2/522/7110/17
28 квітня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.
при секретарі Іскрич В. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1, третя особа: Департамент комунальної власності Одеської міської ради, - «Про скасування запису про державну реєстрацію, визнання права власності та усунення перешкод в користуванні»,-
Позивач звернувся до суду з позовом по якому просить суд скасувати запис про державну реєстрацію ОСОБА_1 на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 120,7 кв. м., розташоване за адресою6 м. Одеса, вул. Пушкінська, 33, визнати право власності нежитлове приміщення за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради; усунути перешкоди в користуванні шляхом виселення відповідача, судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 120,7 кв. м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 33, є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси на підставі рішення Одеської міської ради народних депутатів УРСР від 25.11.1991 року « Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», управління яким здійснює Департамент комунальної власності ОМР. Рішенням ВК ОМР від 27.09.1997 року № 510 зареєстрував даний житловий будинок по вул. Пушкінській 33 в м. Одесі за територіальною громадою м. Одеси та присвоїв номер памятки архітектури ОИК № 480. Відповідно до договору оренди № 309/ж/7 від 05.12.2007 року Департамент комунальної власності здав, а ТОВ « Експрес- проект» в особі директора ОСОБА_1 , прийняв в оренду спірні нежитлові приміщення строком до 25.04.2008 року. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2010 року за ОСОБА_1 визнано право власності на дані нежитлові приміщення підвалу. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2011 року вищезазначене заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. В подальшому ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2011 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВК ОМР про визнання права власності на спірне нежитлове приміщення залишено без розгляду. Таким чином позивач свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що право власності ОСОБА_1В, на спірне нежитлове приміщення було оформлено на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси яке в подальшому було скасовано, отже ОСОБА_1 не набув права власності на дане приміщення. Таким чином, право власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради підлягає захисту.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.
Відповідач, будучи сповіщеними належним чином, про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не зявився без поважних причин, заяв чи клопотань до суду не надавав. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.
Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає за можливе позов про стягнення боргу задовольнити частково на підставі встановлених фактичних обставин по справі.
Судом встановлені наступні фактичні обставини:
Нежитлове приміщення підвалу площею 120, 7 кв. м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 33 є комунальної власністю територіальної громади м. Одеси згідно рішення Одеської обласної ради народних депутатів УРСР від 25.11.1991 року « Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 36).
Управління вказаним вище майном здійснює Департамент комунальної власності ОМР на підставі положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011 року № 384- VІ.
Рішенням Виконавчого комітету ОМР № 510 від 27.09.1997 року зареєстровано житловий будинок № 33 по вул. Пушкінській в м. Одесі за територіальною громадою м. Одеса та присвоєно номер памятки архітектури ОИК № 480, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 37-38).

З технічного паспорту, виданого КП « БТІ та РОН» від 01.11.2007 року, власником нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська,33 є Одеська міська рада ( а.с.4).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору оренди № 309/ж/7 Департамент комунальної власності здав, в ТОВ « Експрес проект» ЛТД, о особі директора ОСОБА_1, прийняв в оренду нежитлове приміщення підвалу площею 120,7 кв. м. строком до 25.04.2008 року ( а.с.8).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2010 року визнано за ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлові приміщення підвалу в будинку № 33 по вул. Пушкінській в м. Одесі, загальною площею 120, 7 кв. м., копія якого наявна в матеріалах справи ( а.с.33).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2011 року вищезазначене заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку ( а.с.31).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2011 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1В, до Виконавчого комітету ОМР про визнання права власності на нежитлові приміщення залишено без розгляду ( а.с.30).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником на спірне приміщення є ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2010 року по справі № 2-13853/10 ( а.с.32).

Проаналізувавши зазначені обставини, підтверджені відповідними письмовими доказами, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Пунктом 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ЦК (статті 2, 318, 324) субєктами права власності є: український народ, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією;

Згідно зі ст. 143 Конституції майном, що є в комунальній власності, управляють територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування. У ст. 1 Закону від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Також даною статтею встановлено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності (ч.5 статті). Більш того, згідно п. 8 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Цивільним кодексом України в главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності.

Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник може предявити позов про визнання його права власності, якщо право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власним має право витребувати своє майно від особи, яке незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно до п.30 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Судом приймається до уваги, той факт що відповідач набув права власності на спірне нежитлове приміщення, розташоване за адресою : м. Одеса, вул. Пушкінська, 33 на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси, яке в подальшому було скасовано. Таким чином дане приміщення вибуло з власності територіальної громади м. Одеси без достатніх правових підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що через порушення відповідачем прав позивача останній був вимушений звернутись до суду з позовом, сплатив судові витрати у розмірі 832,90 грн.,що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи, який підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідач по справі до судового засідання не зявився, не скористався своїм правом надати суду доказ на підставу заперечень проти позову.

Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись 15, 16, 317,319,321, 327, 328, 387, 392 ЦК України, ст. ст. 7, 8, 10, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Одеської міської ради до ОСОБА_1, третя особа : Департамент комунальної власності Одеської міської ради,- « Про скасування запису про державну реєстрацію, визнання права власності та усунення перешкод в користуванні»,- задовольнити.

Скасувати запис про державну реєстрацію ОСОБА_1( ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 120,7 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська,33.

Визнати право власності на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 120,7 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська,33 за територіальною громадою м. Одеси, в особі Одеської міської ради ( м. Одеса, пл. Думська,1, ).

Усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 120,7 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська,33 на користь Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська,1, ).

Стягнути з ОСОБА_1( ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1 на користь Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська,1, ) суму сплаченого судового збору в розмірі 832, 90 грн.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право подати апеляційну скаргу на заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, а якщо позивач не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, він може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя А. Ю. Бойчук