Справа№2-4825/11
Провадження №6/487/7/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.,

при секретарі ІГНАТЬЄВІ А.О.,

за участю державного виконавця БУДІЛОВСЬКОЇ О.О.

стягувача ОСОБА_1

представника боржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві подання головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, -

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду міста Миколаєва надійшло подання головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі Заводський ВДВС міста ОСОБА_3 ГТУЮ у Миколаївській області ) ОСОБА_4 про звернення стягнення на ? частку квартири АДРЕСА_1 (ОСОБА_5) у місті Миколаєві, належну ОСОБА_6, право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку, в рахунок стягнення грошових коштів у загальному розмірі 110 245 гривень 06 копійок за зведеним виконавчим провадженням №48567747 за виконавчим листом №2/412/570/12, виданим Заводським районним судом міста Миколаєва 28.04.2012 року, про стягнення на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 80 000 гривень 00 копійок та 1500 гривень 00 копійок; виконавчим листом №2/487/1610/15, виданим Заводським районним судом міста Миколаєва 07.07.2015 року, про стягнення на користь ДПІ у Заводському районі міста Миколаєва грошових коштів у сумі 319 гривень 67 копійок; за виконавчим листом №487/3065/15ц, виданим Заводським районним судом міста Миколаєва 22.02.2016 року, про стягнення на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 27 802 гривні 96 копійок та 622 гривень 43 копійок, у звязку з відсутністю можливості задовольнити вимоги стягувачів за виконавчим провадженням за рахунок іншого майна.

У судовому засіданні головний державний виконавець Заводського ВДВС міста ОСОБА_3 ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4 підтримала подання та наполягала на його задоволенні, посилаючись на викладені у поданні обставини.

Стягувач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення подання державного виконавця, оскільки звернення до суду з поданням, а не з заявою, суперечить нормам ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно. За такого подання не відповідає нормам ст. 119 ЦПК України та розясненням, які містяться у листі Департаменту державної виконавчої служби від 18.12.2006 року №25-1/899/7. ОСОБА_1 того, за твердженням ОСОБА_1, державним виконавцем не було перевірено наявність грошових коштів ОСОБА_6 у всіх банківських установах, та, зокрема, у ПАТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, оскільки подання подано до суду без достатніх правових підстав, воно не підлягає задоволенню.

Представник боржника ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення подання заперечував у звязку із наявністю кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0001021 від 29.01.2013 року за ч. 2 ст. 190 КК України, за яким призначено почеркознавчу експертизу, висновок якої може свідчити про безпідставність вимог стягувача ОСОБА_1 за виконавчим провадженням. ОСОБА_1 того, до розгляду подання не залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_7, яка є співвласницею ? частки кватири 8 у будинку 15В по вулиці Чернових Майовщиків (Озерний) в місті Миколаєві, та спадкоємицею ? частки квартири після смерті ОСОБА_8, що вбачається із показів самої ОСОБА_7, наданих правоохоронним органам. Також представником боржника зазначено, що ОСОБА_6 не було отримано свідоцтво про право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 (ОСОБА_5) у місті Миколаєві, у звязку з чим відсутні підстави для звернення стягнення на вказане майно.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 377 ЦПК України, питання про звернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти, що знаходяться на рахунках цих осіб в установах банків та інших фінансових установах, а також про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на обєкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо зясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності обєкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на обєкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Заводського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області перебуває зведене виконавче провадження №48567747 за виконавчим листом №2/412/570/12, виданим Заводським районним судом міста Миколаєва 28.04.2012 року, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 в межах вартості спадкового майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_8, 80 000 гривень 00 копійок та витрат, повязаних з проведенням експертизи у сумі 1500 гривень 00 копійок; виконавчим листом №2/487/1610/15, виданим Заводським районним судом міста Миколаєва 07.07.2015 року, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ДПІ у Заводському районі міста Миколаєва судового збору у сумі 319 гривень 67 копійок; за виконавчим листом №487/3065/15ц, виданим Заводським районним судом міста Миколаєва 22.02.2016 року, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 збитків від інфляції у сумі 27 802 гривні 96 копійок та 3% річних у сумі 622 гривень 43 копійок.

Оскільки боржником рішення в строки, надані для самостійного виконання, не виконано, державним виконавцем розпочате примусове виконання.

При перевірці майнового стану боржника ОСОБА_9 встановлено, що за даними ПФУ про осіб-боржників, які працюють за трудовими договорами та цивільно-правовими договорами, про останнє відоме місце роботи та осіб-боржників, які отримують пенсію, інформація щодо ОСОБА_9 не знайдена. За даними ДПС України, інформація про номери рахунків, відкриті у банках ті інших фінансових установах України, щодо ОСОБА_9 не надходила; інформація про отримані боржником доходи за даними ДПС України також відсутня. Згідно відомостей автоматизованої інформаційної системи «Автомобіль» та Національної автоматизованої інформаційної системи Департаменту державної автомобільної інспекції відсутня інформація щодо належності боржнику автомототранспорту.

В ході проведення виконавчих дій 29.10.2015 року щодо перевірки майнового стану боржника за адресою фактичного проживання та реєстрації ОСОБА_6: місто Миколаїв, вулиця Озерна (ОСОБА_5)АДРЕСА_2, було описано та арештовано рухоме майно боржника, а саме: трюмо, сервант, пральна машина. Вказане майно перебуває на реалізації, загальна вартість даного майна, згідно акту визначення вартості майна від 05.11.2015 року, складає 800 гривень 00 копійок.

За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на ? частку квартири АДРЕСА_3 (ОСОБА_5) у місті Миколаєві, яка була описана та арештована 29.10.2015 року в ході примусового виконання. Проте, у звязку тим, що у даному обєкті нерухомості зареєстровані та проживають неповнолітній діти ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою форми №3 від 31.10.2015 року, органом опіки та піклування відмовлено у наданні згоди на звернення стягнення на зазначену частку квартири, реалізація вказаної частки є неможливою.

Обставини щодо встановлення державним виконавцем всього обсягу майна, належного боржнику ОСОБА_6 та вжиття заходів щодо опису та арешту, встановлені ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 30.01.2017 року (провадження 22ц/784/399/17). Цією ж ухвалою визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Заводського ВДВС міста ОСОБА_3 ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4 щодо зволікання із зверненням до суду з поданням про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_6, право власності на яке не зареєстрованого у встановленому законом порядку, яке є предметом даного судового розгляду.

Згідно матеріалів спадкової справи №6/2012 щодо майна померлої 02 лютого 2012 року ОСОБА_8, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_12, боржник ОСОБА_6 прийняла у спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 належну спадкодавцю ? частку квартири АДРЕСА_1 (ОСОБА_5) у місті Миколаєві, про що подала відповідну заяву 21.05.2012 року.

Саме у звязку із прийняттям ОСОБА_6 у спадщину ? частки квартири АДРЕСА_1 (ОСОБА_5) у місті Миколаєві, яка за життя належала ОСОБА_8, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04.04.2014 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 в межах вартості спадкового майна, яке належало спадкодавцю, було стягнуто грошові кошти у сумі 80 000 гривень 00 копійок та витрати, повязані з проведенням експертизи, у сумі 1500 гривень 00 копійок.

Згідно ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний, згідно ст. 1297 ЦК України, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та, згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обовязку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

Незважаючи на прийняття ОСОБА_6 спадщини у встановленому законом порядку, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна №72635153 від 09.11.2016 року, на теперішній час право власності на квартиру АДРЕСА_1 (ОСОБА_5) у місті Миколаєві залишається зареєстрованим за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по ? частці за кожною.

Таким чином судом встановлено, що боржник ОСОБА_6, прийнявши у спадщину обєкт нерухомого майна, зволікає з виконанням обовязків, передбачених статтями 1282 та 1297 ЦК України щодо звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно довідки Заводський ВДВС міста ОСОБА_3 ГТУЮ у Миколаївській області, станом на 20.03.2017 року загальна сума заборгованості за зведеним виконавчим провадженням №48567747 складає 110 245 гривень 06 копійок.

Відповідно до довідки форми №3 від 03.03.2017 року №42, у квартирі АДРЕСА_4 (ОСОБА_5) у місті Миколаєві зареєстрована та мешкає з правом та житлову площу лише ОСОБА_7

Успадкована ОСОБА_6 частка у вказаній квартирі, не входить до переліку видів майна, на яке не може бути звернуто стягнення за нормами ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження».

Твердження представника боржника про те, що інший співвласник ? частки кватири 8 у будинку 15В по вулиці Чернових Майовщиків (Озерний) в місті Миколаєві ОСОБА_7 також є спадкоємицею ? частки квартири після смерті ОСОБА_8, та саме їй належить вказаний обєкт нерухомості не підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкодавець ОСОБА_8 19.08.2011 року склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала ОСОБА_6 Вказаний заповіт нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстровано в реєстрі за №2320.

Згідно матеріалів спадкової справи №6/2012 щодо майна померлої 02 лютого 2012 року ОСОБА_8, спадщину після смерті ОСОБА_8 за заповітом у встановленому законом порядку ОСОБА_6 прийняла і не відмовилась від неї у строк, визначений законом для прийняття спадщини. Заповітом ОСОБА_8 охоплено все майно, яке належало їй на момент смерті. Недійсним заповіт ОСОБА_8 не визнаний. Отже, інші ймовірні спадкоємці не мають права на спадкування після смерті ОСОБА_8 майна, щодо якого нею було складено заповіт. Тому, твердження представника боржника про прийняття спадщини ОСОБА_7 та про належність їй спірного обєкту нерухомості, не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим судом.

Доводи представника боржника з приводу того, що майбутній висновок почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0001021 від 29.01.2013 року за ч. 2 ст. 190 КК України, ймовірно може свідчити про безпідставність вимог стягувача ОСОБА_1 щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_6 є припущенням, яке не є підставою для відмови у задоволенні подання станом на теперішній час. Згідно наявного в матеріалах справи висновку судової почеркознавчої експертизи №1804 від 11.12.2013 року, проведеної Одеським НДІСЕ, розписка, на підставі якої рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04.04.2014 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 в межах вартості спадкового майна, яке належало спадкодавцю, було стягнуто грошові кошти у сумі 80 000 гривень 00 копійок, була написана власноручно ОСОБА_8 (а.с.213-217 т.1). Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04.04.2014 року є чинним, виконавчий лист, виданий на підставі даного рішення, не відкликаний та не визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Заперечення стягувача ОСОБА_1 проти задоволення подання з підстав звернення державного виконавця до суду саме з поданням, а не з заявою, не є обставинами, які виключають можливість задоволення подання, оскільки ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено можливість заявлення до суду відповідних вимог, а форма звернення до суду у вигляді подання регламентована ст. 377 ЦПК України. Твердження про невідповідність подання розясненням, які містяться у листі Департаменту державної виконавчої служби від 18.12.2006 року №25-1/899/7, є безпредметними, оскільки вказаний лист, який містить рекомендаційний характер, було складено 18.12.2006 року, тоді як норми, які передбачають можливість звернення до суду із даним поданням та відповідні зміни до ст. 377 ЦПК України, були прийняті лише Законом України №1404-VIII від 02.06.2016 року. Посилання на не перевірку державним виконавцем наявності грошових коштів ОСОБА_6 у всіх банківських установах, та, зокрема, у ПАТ КБ «ПриватБанк», не відповідають доданій до подання відповіді Державної податкової служби України від 04.03.2016 року №, за даними якої наявність рахунків у банках та інших фінансових установах була перевірена, інформації не виявлено.

З огляду на викладене, у звязку із відсутністю у боржника достатніх коштів чи рухомого майна, а також неможливістю звернення стягнення на належну ОСОБА_6 ? частку квартири АДРЕСА_3 (ОСОБА_5) у місті Миколаєві, подання державного виконавця про звернення стягнення на ? частку квартири АДРЕСА_1 (ОСОБА_5) у місті Миколаєві, належну ОСОБА_6, право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку, є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 209, 210, 377 ЦПК України, ст.ст. 1217, 1223, 1268, 1282, 1296, 1297 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», -

УХВАЛИВ:

Подання головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 задовольнити.

В рахунок стягнення з ОСОБА_6 за виконавчим листом №2/412/570/12, виданим Заводським районним судом міста Миколаєва 28.04.2012 року, на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 80 000 гривень 00 копійок та 1500 гривень 00 копійок; виконавчим листом №2/487/1610/15, виданим Заводським районним судом міста Миколаєва 07.07.2015 року, на користь ДПІ у Заводському районі міста Миколаєва грошових коштів у сумі 319 гривень 67 копійок; за виконавчим листом №487/3065/15ц, виданим Заводським районним судом міста Миколаєва 22.02.2016 року, на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 27 802 гривні 96 копійок та 622 гривень 43 копійок, а всього грошових коштів у загальному розмірі 110 245 гривень 06 копійок за зведеним виконавчим провадженням №48567747 звернути стягнення на ? (одну другу) частку квартири 8 (вісім) у будинку 15В (пятнадцять В) по вулиці Озерній (ОСОБА_5) у місті Миколаєві, належну ОСОБА_6, право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку.

Ухвала набирає законної сили після закінчення пятиденного строку на апеляційне оскарження.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: А.О.ТЕМНІКОВА