У х в а л а

іменем україни

23 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької про визнання незаконним та скасування наказу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від

13 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від

06 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати незаконними та скасувати наказ від 29 червня 2016 року № 103 «Про зміну істотних умов праці (введення контрактної форми трудового договору)» та наказ від 13 вересня 2016 року № 124 «Про внесення змін до наказу від 29 червня 2016 року № 103 «Про зміну істотних умов праці (введення контрактної форми трудового договору)», визнати незаконним та скасувати розділ перший Наказу від 29 грудня 2016 року «Про ОСОБА_4.», визнати незаконним п. 1 розділу 7 контракту від 29 грудня 2016 року № 85-о, укладеного між ним та відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що працював у Львівському національному академічному театрі опери та балету імені Соломії Крушельницької артистом оркестру та головою первинної профспілкової організації, що діє в установі.

Звертав увагу на те, що відповідно до наказу від 13 вересня 2016 року № 124 «Про внесення змін до наказу від 29 червня 2016 року № 103 «Про зміну істотних умов праці (введення контрактної форми трудового договору)» з 21 листопад 2016 року змінюються істотні умови праці художнього та артистичного персоналу театру, а саме - запроваджується контрактна форма трудового договору.

Посилаючись на те, що вказані зміни не відповідають вимогам трудового законодавства України та порушують його конституційне право на працю, передбачене ст. 43 Конституції України, просив позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасуватиоскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення ч. 3 ст. 21 КЗпП України від 09 липня 1998 року № 12-рп/98 роз'яснено, що контрактна форма трудового договору може впроваджуватись лише законом.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про театри та театральну справу» до професійних творчих працівників театру належать художній та артистичний персонал театру. Трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюються шляхом укладання контрактів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що строковий трудовий договір з ОСОБА_4 укладено з дотриманням трудових прав останнього, без фактичного погіршення його становища, не порушуючи процедури зміни істотних умов праці, гарантій для працівників, обраних до профспілкового органу, передбачених ст. 232 КзПП України.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від

13 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від

06 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К.Гримич

А.В.Маляренко