Справа №242/2963/17
Провадження №2/242/1245/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Пирогової Л.В., при секретарі Клименко А.В., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Селидівської територіальної громади про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 18.07.2017 р. звернувся до суду з позовом до Селидівської територіальної громади про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09.06.2013 р. помер її батько ОСОБА_2. Після його смерті залишилося спадкове майно у виді будинку №37, що розташований за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул.Лозоватська. Вважає себе такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця вона проживала разом з ним. Постановою державного нотаріусу Першої селидівської державної нотаріальної контори від 11.11.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 30.05.2017 року позивачу надано додатковий строк у 3 місяці для прийняття спадщини. Просила суд визнати її такою, що фактично прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на спадкове майно - будинок №37, що розташований за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Лозоватська, загальною площею 91,4 кв.м.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив прийняти рішення на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 60 ч. 2 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Під час розгляду справи позивачем не було заявлено клопотань про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи. З метою встановлення судом відомостей, зокрема відомостей про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яким видано свідоцтва про право на спадщину тощо, позивачу на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК було роз'яснено наслідки невчинення такої процесуальної дії.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2, який помер 09.06.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-НО №708586, виданого 10.069.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина.

Позивач звертаючись із даним позовом посилалась на те, що до складу спадщини входить будинок №37, що розташований за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул.Лозоватська, і даний будинок належав ОСОБА_2 на праві власності.

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Згідно ст.. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України визначено черговість спадкування за законом, зокрема спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з наданих позивачем доказів ОСОБА_1 успадкувала після смерті свого батька грошові внески з відсотками й усіма компенсаціями та нарахуваннями, які зберігаються у відділенні №10004/92 м.Селидове філії Донецьке обласне управління АТ «Державний Ощадний банк України». Що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 10.05.2016 року державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 судом не встановлено.

ОСОБА_1, як спадкоємець за законом, звернулась до державного нотаріуса Першої селидівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №37 за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Лозоватського, але нотаріусом 11.11.2016 року було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок.

Також у постанові державного нотаріусу зазначалось, що згідно довідки КР «Селидівське БТІ» №198 від 31.05.2016 року право власності на житловий будинок за померлим не реєструвалось, та згідно інвентаризаційних даних житловий будинок з усіма надвірними будівлями та спорудами числиться за ОСОБА_2

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори та отримала свідоцтво на грошові кошти, які залишись після смерті її батька та увійшли до складу спадщини.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача щодо встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки дана вимога не потребує доказування. Позивач є такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька.

Що стосується позовної вимоги позивача щодо визнання права власності на житловий будинок, суд виходить з наступного.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

При вирішенні даного питання суд також враховує лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, в якому розяснено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати:

1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда);

2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку;

3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку;

4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм;

5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

В ході розгляду справи позивач не надала суду належних і допустимих доказів для встановлення вище зазначених обставин, а також судом не встановлено час завершення спорудження будинку для визначення законодавства, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно, оскільки позивач зазначала, що її батько вів посереднє замкнуте життя, а тому їй не відомі обставини щодо набуття права власності спадкодавцем на спірне майно.

Суд враховує надану позивачем довідку №198 від 31.05.2016 року, видану КП «Селидівське БТІ» вбачається, згідно якої вбачається, що відповідно інвентаризаційної справи житловий будинок з усіма надвірними будівлями та спорудами за адресою: м.Селидове, вул. Лозоватська, б. 37, числиться за ОСОБА_2, правовстановлюючі документи на вказаний будинок не оформлювалися.

Крім того, суд звертає увагу на те, що технічний паспорт на спірний будинок було виготовлено станом на 27.05.2016 року, інвентаризаційна справа №4106, тобто після смерті спадкодавця ОСОБА_2

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 не набув права власності на будинок №37, що розташований за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Лозоватського.

Суд звертає увагу на те, що норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

А тому після смерті ОСОБА_2. обєкт нерухомості - будинок №37, що розташований за адресою: м.Селидове, вул. Лозоватська, не може входити до складу спадщини. До позивача як спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини щодо реєстрації права власності на спірний будинок, та для набуття його права власності у встановленому законодавством порядку позивач повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування не ґрунтується на законі, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 3,10, 58-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Селидівської територіальної громади про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 25.09.2017 року.

Суддя Л.В.Пирогова