АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року та додаткове заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 серпня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до директора комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва ОСОБА_3, комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва про відшкодування шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року, з урахуванням подальших уточнень, ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва (надалі - КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва) ОСОБА_3 та КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва про відшкодування шкоди.

Зазначав, що діями директора КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва ОСОБА_3 йому заподіяно матеріальну і моральну шкоду порушенням трудових правдоньки - ОСОБА_4, як лікаря-стоматолога, яке виражається в дискримінації останньої під час виконання нею трудових обов'язків, зобов'язанні безпідставно сплачувати благодійні внески, придбавати апаратуру для роботи та незаконному звільненні.

З урахуванням доповнень, просив:

стягнути з директора КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, в розмірі 14000 грн., та моральну шкоду, в сумі 691200 грн.;

стягнути з КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, в розмірі 106000 грн., а також моральну шкоду, в сумі 3225600 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року, з урахуванням додаткового заочного рішення того ж суду від 11 серпня 2017 року (а.с.171,172), у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційних скаргах позивач, за змістом, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не сприяння повному, об'єктивному та неупередженому розгляду справи, просить скасувати рішення районного суду та додаткове рішення та постановити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_1, яка підтримала апеляційні скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає апеляційні скарги таким, що не підлягають задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 (а.с.4 т.2).

Встановлено, що ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах із КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва, на посаді лікаря -стоматолог-терапевт, з якої була звільнена 29.06.2016 року (а.с.44-45 т.1).

Згідно наявних в справі доказів, в Деснянському УП ГУ НП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження за № 0001773 від 16 лютого 2015 року, порушеного за ст. 185 КК України (а.с.70 т.2), №000085, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 травня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364, ст. 356 КК України, в якому ОСОБА_4 визнано потерпілою (а.с.80 т.2).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з відсутності правових підстав до його задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Твердження апеляційної скарги про дискримінаційні дії з боку відповідачів по відношенню до доньки позивача - ОСОБА_4, колегія суддів оцінює критично.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Згідно ст. 15 вказаного Закону, особа має право на відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданих їй унаслідок дискримінації. Порядок відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди визначається Цивільним кодексом України та іншими законами.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення відповідачами його прав, свобод і інтересів.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що ОСОБА_4 є повнолітньою, відомостей про наявність у позивача прав у відповідності до ст. 39 ЦПК України, якою визначені законні представники, матеріали справи не містять.

Посилання апеляційної скарги про необґрунтованість додаткового заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 серпня 2017 року також не знайшли свого підтвердження, а отже, колегія суддів визнає такими, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зі змісту позовної заяви з доповненнями до неї убачається, що відповідачами по справі є директор КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва ОСОБА_3 і КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва, проте в рішенні суду комунальне підприємство учасником судового розгляду не зазначено.

Разом з тим, як свідчать дані журналу судового засідання від 06 липня 2017 року, районним судом обговорювалося питання про можливість розгляду справи у відсутність відповідачів, за результатами якого прийнято рішення про слухання справи у їх відсутність й ухвалення рішення у заочному порядку (а.с.131-132 т.2).

За таких обставин, районний суд правомірно усунув допущений недолік шляхом ухвалення додаткового рішення й зазначення у рішенні суду відповідачем КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції долучено копію вступної та резолютивної частини рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, відповідно до змісту якого позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Разом з тим, у справі відсутні докази набрання чинності вказаного рішення суду, до того ж по даній справі зазначене судове рішення правового значення не має, остільки вимоги ОСОБА_1 заявлено в своїх інтересах, на захист своїх прав, проте обґрунтовано позов порушенням прав саме його доньки, докази позбавлення процесуальної дієздатності якої у справі відсутні.

Згідно положень ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Матеріалами справи не доведено порушення прав ОСОБА_1 діями відповідачів щодо іншої особи, які б давали правові підстави до задоволення позову.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

З урахуванням зазначеного, конкретних обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові ОСОБА_1

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відсутні правові підстави й до скасування ухваленого по справі додаткового рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг та залишення оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року та додаткове заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/15464/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8696/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.