Номер провадження: 22-ц/785/208/17
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Погорєлової С.О., Станкевича В.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третіх осіб: Орган опіки та піклування Фонтанської сільської ради та Комінтернівський районний підрозділ ГУ ДМС України в Одеській області про виселення з житлового будинку,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з приватного житлового будинку - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим в повному обсязі, виходячи з того, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, однак, шляхом помилкового мотивування, неправильно застосувавши норми матеріального права.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачкою не доведено, що вона являється власницею житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, колегія не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд не вірно визначив характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами та не застосував норму матеріального права, на підставі якої має вирішуватися спір.

Так, відповідно до ухвали Комінтернівського суду Одеської області від 24.12.1982 року про затвердження мирової угоди між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , яка зареєстрована в Комінтернівському БТІ Одеської області 10.10.2002 року ( реєстраційне посвідчення № 1814), житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2, даний факт підтверджується, також, державним актом на право власності на земельну ділянку за цією ж адресою (а.с. 77) та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 78-82).

У спірному будинку крім ОСОБА_2 зареєстровані з 28.08.2014 року ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 (а.с. 32).

Таким чином, в спірному будинку проживають ОСОБА_2, її колишній чоловік ОСОБА_5 (який вселився у 2011 році), її донька ОСОБА_3, із своєю дитиною ОСОБА_4 (2006 року народження) та співмешканець її доньки ОСОБА_6 (які вселились у 2014 році).

ОСОБА_2, обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що за час спільного проживання її відносини із її колишнім чоловіком та донькою погіршились та проживання разом стало нестерпним, оскільки останні систематично порушують правила співжиття, що виражається у вчиненні щодо неї психологічного насильства, що виражається у формі погроз та образ, приниження її перед сусідами та односельцями, комунальні послуги сплачують епізодично.

Згідно з вимогами ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Крім того, згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певним засобам доказування не можуть підтверджуватись іншими способами доказування.

Судова колегія звертає увагу, що для застосування ч.1 ст. 116 ЖК України, відповідно до якої відповідачі підлягають виселенню з будинку, необхідні такі складові, як триваюча антигромадська поведінка та повторне порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Але зазначені складові в діях відповідачів, відповідно до матеріалів справи, відсутні.

Надані позивачкою, за результатами розгляду її заяв, висновки начальників Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області щодо відсутності достатніх фактів, які б підтверджували ознаки порушень кримінального законодавства, не являються заходами попередження або громадського впливу на відповідачів.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, передбачених ст.ст. 57-59 ЦПК України, які б давали підстави для застосування ст.. 116 ЖК України та виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення, оскільки правова норма вимагає наявності заходів попередження саме про наступне виселення через систематичне порушення правил співжиття.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За встановлених обставин, колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 квітня 2016 - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третіх осіб: Орган опіки та піклування Фонтанської сільської ради та Комінтернівський районний підрозділ ГУ ДМС України в Одеській області про виселення з житлового будинку - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.О. Погорєлова

В.А. Станкевич