Справа № 310/2294/17
РІШЕННЯ

Іменем України

14 листопада 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді..........ОСОБА_1,

при секретарі…………..ОСОБА_2,

за участю позивачки та її представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Територіальної громади міста Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа ОСОБА_5, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_4, в інтересах якої діє представник за довіреністю ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом до відповідача з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, яку в подальшому уточнили. Свої вимоги мотивували тим, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на власності від 03.11.1999 року належить їй ОСОБА_4 та її сину ОСОБА_6, у рівних частках кожному. В даній квартирі зареєстровані: вона, її син ОСОБА_6, а також її донька ОСОБА_5. З січня 2000 року ОСОБА_6 поїхав на заробітки та попросив її доглядати і підтримувати у належному стані та сплачувати комунальні послуги за його частину квартири. З 2000 року до теперішнього часу син додому не приїжджав, а тільки до 2001 року телефонував на стаціонарний телефон, а потім і перестав телефонувати. Де на теперішній час знаходиться син їй невідомо. З 2000 року вона сплачує комунальні послуги та оформила на себе особові рахунки, робить ремонт у квартирі, підтримуючи її у належному стані, замінила вікна та труби водопостачання у квартирі. Просить визнати за нею, ОСОБА_4, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (Мазіна) в м. Бердянську Запорізької області, в порядку набувальної давності.

В судовому засідання позивачка та її представник ОСОБА_3 (довіреність від 18.04.2017р.) позовну заяву підтримали та просили задовольнити. Позивачка пояснила, що останній раз син ОСОБА_6 приїжджав додому в 2001 році на поховання бабусі, більше не зявлявся, з 2001 року не телефонує, вона не знає, де він знаходиться. Всі комунальні послуги за квартиру вона сплачує сама, ремонтує, замінила вікна та водопровід. З заявою про визнання сина безвісно відсутнім вона не зверталась.

До початку розгляду справи представник відповідача ОСОБА_7 (довіреність №909 від 02.10.2017р.) надала заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, проти задоволення позову заперечують.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що знає позивачку, вони сусіди. Проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 30 років. В квартирі №21 цього будинку проживає позивачка сама, більше ніхто не приїжджає до неї. Знає, що син позивачки ОСОБА_6 десь в 1997-1998 роках поїхав в Росії на заробітки, приїжджав в 2001 році на похорон бабусі, побув кілька днів та поїхав, більше вона його не бачила. Позивачка сама сплачує комунальні послуги, замінила вікна в квартирі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що позивачка її кума, а син позивачки ОСОБА_6 її похресник. До 1998 року він проживав з матірю в квартирі АДРЕСА_3, а потім поїхав в Москву на заробітки, приїжджав в 2001 році на похорон бабусі, після того поїхав на Західну Україну працювати. Позивачка проживає одна, робить сама ремонт, сплачує комунальні послуги.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що знає позивачку, вони разом працювали, спілкуються. Знає, що в квартирі АДРЕСА_4, позивачка довгий час проживає одна, син позивачки поїхав давно на заробітки. Він приїжджав на поховання бабусі. Дочка позивачки живе в іншій країні, приїжджає раз на два роки. Позивачка сама робила ремонт в квартирі, сплачує комунальні послуги. Син позивачки не телефонує матері, позивачка його розшукувала.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 03.11.1999 року №9691, виданого Управлінням розвитку та реформування житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради, квартира АДРЕСА_5 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6, в рівних частках кожному (а.с.5).

Як вбачається з довідки ТОВ КК «Коменерго-Бердянськ» №341 від 24.03.2017р. в квартирі АДРЕСА_6 зареєстровані: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6 (а.с.6).

Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно через п'ять років з часу спливу позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Тобто, виходячи зі змісту вищевказаної норми закону, особами, що мають право на придбання права власності на майно за набувальною давністю, мають бути незаконними добросовісними володільцями цього майна протягом установленого законом строку. Володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі. Отже, умовами набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне заволодіння чужим майном та володіння чужим майном протягом певного строку.

З розяснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 2 п. 9 своєї постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вбачається, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна.

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири за набувальною давністю, оскільки встановлено, що спірна квартира належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_4 та її сину ОСОБА_6, в рівних частках кожному, тому ОСОБА_4 не є особа, яка добросовісно заволоділа нерухомим майном в розумінні частини 1 статті 344 ЦК України.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, особи, що мають право на набуття права власності на майно за набувальною давністю, мають бути законними добросовісними володільцями цього майна протягом установленого законом строку. Володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі, тобто умовами набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне заволодіння чужим майном та володіння чужим майном протягом певного строку

ОСОБА_4П була обізнана про те, що 1/2 частини спірної квартири належить її сину ОСОБА_6, знала про відсутність у неї правових підстав для набуття права власності на вказане нерухоме майно, тобто, що вона володіє чужим майном, а тому право власності на частину спірної квартири у неї не виникло. Крім того, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності співвласника квартири її сина ОСОБА_6 на теперішній час.

За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на квартиру в порядку набувальної давності є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10,60, 212-215 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Територіальної громади міста Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа ОСОБА_5, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_1