АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1289/17 Головуючий 1 інст. - Наумова С.М.
Категорія: договір кредиту Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 берзня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про захист прав споживача, визнання договору банківського вкладу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (далі - ПАТ «Сбербанк») про захист прав споживача, визнання договору банківського вкладу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

На обґрунтування позивач вказав, що 04 грудня 2013 року він уклав з Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанк Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», Договір банківського вкладу № 3330/005/539622 з видачею ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника серії СР № 000378 на суму 105 000 доларів США 00 центів строком отримання (розміщення вкладу) 367 днів до 06 грудня 2014 року зі сплатою процентної ставки в розмірі 7,80% річних.

Платіжним дорученням № 99516563 від 04 грудня 2013 року він вніс депозит в сумі 105 000 доларів США 00 центів.

28 січня 2014 року він звернувся до відповідача з заявою про дострокове погашення ощадного сертифікату.

Однак відповідач не повернув йому депозит у валюті вкладу - доларах США, посилаючись на дію Постанови про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб у межах України, затвердженої Правлінням Національного банку України від 16 вересня 2013 року № 365.

Посилаючись на те, що відповідач ввів його в оману щодо повернення вкладу в доларах США, просив визнати недійсним Договір банківського вкладу (депозиту) № 3330/005/539622 з видачею ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника від 04 грудня 2013 року; застосувати наслідки недійсності правочину, повернувши сторони у первісний стан; зобов'язати ПАТ «Сбербанк» видати належні ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 105 000 доларів США 00 центів та все одержане ним на виконання цього договору.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2016 року позовна заява повернута ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу судді суду першої інстанції та направити справу до того ж суду для продовження розгляду. Зокрема зазначає, що спірний договір є договором про надання фінансової послуги, отже справа повинна розглядатись за правилами виключної підсудності.

Відповідач ухвалу судді суду першої інстанції не оскаржив, в запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити ухвалу судді суду першої інстанції без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1, суддя суду першої інстанції вважав, що до відносин банку та вкладника, за рахунком на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського вкладу, а тому дані правовідносини не можуть бути споживчими.

Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Згідно з вимогами статті 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Позови до юридичних осіб пред'являються за їхнім місцезнаходженням.

Позов стосується визнання недійсним Договору банківського вкладу (депозиту) № 3330/005/539622 з видачею ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника від 04 грудня 2013 року; застосування наслідків недійсності правочину, а саме - повернення сторін у первісний стан та зобов'язання ПАТ «Сбербанк» видати належні ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 105 000 доларів США 00 центів і все одержане ним на виконання цього договору.

Відповідно до статті 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-Ш «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-Ш «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутків або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина 1 статті 1058 ЦК України).

Стаття 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХП «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХП) визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надається для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботу або надає послуги (пункт 3).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За правилами пункту 5 статті 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

На час звернення до суду ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: кв. № 79, б. № 32, вул. Данилевського в м. Харкові, що є підсудністю Дзержинського районного суду м. Харкова.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

За таких обставин підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 у суду першої інстанції не було.

Ухвала судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2016 року не є законною та підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до того ж суду для вирішення питання про прийняття позову.

Заперечення Оганезова О.А. - представника відповідача про те, що справа відкрита за апеляційною скаргою, яка подана не на ту ухвалу судді суду першої інстанції, не можуть бути прийняті до уваги.

В суді апеляційної інстанції Жукова Н.Д. - представник позивача пояснила, що між сторонами було укладено два Договори банківського вкладу. ОСОБА_1 звернувся у суд із двома позовами про захист прав споживача, визнання договору банківського вкладу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. Суддею Дзержинського районного суду м. Харкова було постановлено дві ухвали від 05 грудня 2016 року про повернення позову ОСОБА_1 позовної заяви. Суд першої інстанції, оформляючи справу, підшив до цієї справи - апеляційну скаргу, в якій зазначено, що вона подана на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/19591/16-ц.

При цьому апеляційна скарга по справі № 638/19591/16-ц, яка ідентична за змістом з апеляційної скаргою по справі № 638/19590/16-ц, розглянута судом апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2017 року ухвала судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2016 року скасована, питання щодо відкриття провадження у справі передано на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 312 ч. 1 п. 3, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2016 року скасувати, передати питання на новий розгляд до того ж суду для вирішення питання про прийняття позову.

Ухвала набирає чинності негайно і оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

Ю.А.Пономаренко