Справа № 459/3014/17
Провадження № 2-о/459/82/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого- судді Жураковського А.І.

при секретарі Ганас К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Червоноградський МВ ДРАЦС ГТУБ у Львівській області про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року заявник звернулася у суд із заявою, у якій просить встановити факт смерті 23.09.2017 р. її матері ОСОБА_2 у м. Донецьку, Україна. В обґрунтування заяви зазначила, що її мати померла на території, що тимчасово непідконтрольна Україні, тому видані документи про факт її смерті офіційно органами влади не визнаються, у звязку з чим вона не може реалізувати свої спадкової права. Відтак встановлення факту смерті матері необхідно для здійснення належної його реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану, що забезпечить в подальшому її права як спадкоємця.

Сторони у судове засідання не зявилися.

Заявник подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить встановити зазначений факт.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, при вирішення справи покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази суд встановив слідуюче.

Згідно свідоцтва про народження заявниці, а також її паспорта, остання народилася 27.11.1954 р. у м. Донецька, її матірю є ОСОБА_2.

Як видно з свідоцтва про шлюб заявниці, остання 31.12.1975 р. вийшла заміж за ОСОБА_3, взявщи прізвище чоловіка.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 59 від 29.09.2017 р., свідоцтва про смерть № 076831 від 29.09.2017 р., ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 23.09.2017 р. у віці 87 років у м. Донецьк.

Відповідно до ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р місто Донецьк Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

На даний час медичний документ про смерть та свідоцтво про смерть матері заявниці не визнається на території України і не є підставою для реєстрації смерті на території України, оскільки вони видані органами, що діють поза межами Конституції та законодавства України.

Даючи оцінку допустимості вище вказаним свідоцтвам про смерть як документам, що видані органами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначеного доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті ОСОБА_2 для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявниці ОСОБА_1, суд, як виняток, приймає до уваги свідоцтва про смерть від 29.09.2017 р. та оцінює їх разом з іншими доказами у їх сукупності, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши відповідний факт смерті, що надасть можливість заявниці отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть матері.

Керуючись ст.ст. 257-1, 259 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що громадянка України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 23 вересня 2017 року у м. Донецьк, Україна.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: А. І. Жураковський