Справа № 369/1115/17 Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/3765/17 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 18 21.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

21 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Данілова О.М.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання недійсним договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом, в якому просив визнати недійсним договір №7 від 04 березня 2014 року про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Гатне, посилаючись на те, що у 2015 році йому стало відомо про те, що 04 березня 2014 року між Гатненською сільською радою та ним, ОСОБА_2, в особі представника за довіреністю ОСОБА_3 укладено договір №7 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Гатне, який, на його думку, є недійсним з тих підстав, що він особисто договір не підписував, жодних дій по його визнанню не вчиняв, а ОСОБА_3, яка має довіреність від його імені, не мала повноважень на підписання такого договору, тобто не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для здійснення такого правочину, чим перевищила повноваження, передбачені довіреністю.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04 березня 2014 року між Гатненською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області та ОСОБА_2 був укладений договір №7 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Гатне (а.с.5), відповідно до п. 1 якого ОСОБА_2 зобов»язався взяти пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Гатне за будівництво будинку та перерахувати до спеціального цільового фонду села Гатне грошові кошти на пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Гатне у розмірі 44 124,00 грн. Підпис від імені ОСОБА_2 в даному договорі вчинено його представником ОСОБА_3, яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Оскільки позивачем на виконання умов договору було сплачено лише 8 000 грн. від загальної суми коштів, передбаченої умовами Договору, прокурором Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, було подано до суду позов про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, що утворилася в зв»язку з неналежним виконанням ним своїх обов»язків за договором від 04 березня 2014 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року, позов прокурора Києво-Святошинського району Київської області задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області заборгованість в сумі 62 840,73 грн., яка складається з основної суми заборгованості в розмірі 36 124,00 грн., втрат від інфляції в розмірі 19 864,58 грн., процентів за користування коштами в розмірі 884,79 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 5 967,36 грн. (а.с.22-32).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов»язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Зі змісту довіреності від 24 липня 2012 року (зі строком дії до 24 липня 2022 року), виданої ОСОБА_2 на ім»я ОСОБА_3, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косинською Т.М. за реєстровим №1209, ОСОБА_3 уповноважена позивачем представляти його інтереси в усіх без винятку підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та галузевої належності, органах місцевого самоврядування, в органах влади та управління, нотаріальних конторах, банківських установах, автоматизованих телефонних станціях, підприємствах газо-, водо- та електропостачання м. Києва та Київської області, Київенерго, Київобленерго, підприємствах, що надають телекомунікаційні послуги, страхових компаніях, житлово-експлуатаційних організаціях, житлово-експлуатаційних конторах, відділеннях зв»язку, паспортній службі, органах МВС, Головному управлінні житлового забезпечення, інспекції державно-будівельного контролю, управліннях житлового господарства, управліннях державної пожежної охорони, органах містобудування та архітектури, органах санітарно-епідеміологічного контролю, бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна, у відповідних реєстраційних органах тощо з усіх питань, що стосуються узаконення будівництва, введення в експлуатацію, оформлення проектного узгодження, оформлення та отримання технічної проектної документації (паспортів), правовстановлюючого документу на нерухоме майно (а.с.88-89).

Довіреність в силу вимог ст.202 ЦК України є одностороннім правочином, на який розповсюджується визначена ст.204 ЦК України презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зі змісту вищевказаної довіреності, яка не визнавалась судом недійсною і була чинною на час укладення 04 березня 2014 року оспорюваного правочину, вбачається, що представник ОСОБА_3 має право укладати від імені ОСОБА_2 в усіх установах, організаціях та державних органах будь-які договори стосовно узаконення будівництва, введення в експлуатацію, оформлення проектного узгодження нерухомого майна на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно ч. ч. 1-3, 5, 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, порядок залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Істотними умовами договору є: розмір пайової участі; строк (графік) сплати пайової участі; відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Крім цього статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Враховуючи недоведеність в судовому засіданні факту перевищення представником ОСОБА_3 повноважень при укладенні нею від імені ОСОБА_2 з Гатненською сільською радою 04 березня 2014 року договору про пайову участь, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, задекларовану в ст. 204 ЦК України, та встановлений вищевказаними правовими нормами обов»язок забудовника взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахування до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання вищевказаного договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: