МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа №521/5996/16-ц
Пр. №2/521/889/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі Тищенко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство «ХДІ страхування», Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, матеріальних збитків та моральної шкоди,

встановив:

У березні 2016р. ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство «ХДІ страхування»(далі ПАТ «ХДІ страхування»), посилаючись на те, що 30 вересня 2015року о 17:00 годині ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Радісна,7, в м. Одесі, скоїла зіткнення з транспортним засобом «Toyota», д/н НОМЕР_2. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 03 листопада 2015р. ОСОБА_3 була визнана винною в порушенні п.14.2 (б) ПДР України і у вчиненні ДТП, та була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340,00грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника транспортного засобу «Toyota», д/н НОМЕР_2, була застрахована на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №06-004932-97 «Автокаско» від 12 червня 2015р., то він, як власник пошкодженого в результаті ДТП автомобіля НОМЕР_3 звернувся до страхової компанії із повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач зазначав, що відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження №3438 від 22 січня 2016р. вартість матеріальної шкоди, спричиненої «Toyota», д/н НОМЕР_2 складає 68281,07грн., з яких розмір втрати товарної вартості дорівнює 8300,34грн.

Вказував, що ПАТ «ХДІ страхування» сплатила йому страхове відшкодування на рахунок ТОВ «ВТП «Інжпроект», яке здійснювало ремонт, за вирахуванням 5894,00грн. франшизи, проте позивач додатково витратив 5444,00грн. як передоплату за запчастини, а також 400,00грн. за проведення експертного дослідження.

Позивач посилаючись на вимоги Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України №1961-1У) просив суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_3на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 5444,00грн, розмір втрати товарної вартості у розмірі 8300,34грн., витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 400,00грн., моральну шкоду у сумі 5000,00 грн., а також витрати на оплату судового збору.

Протокольною ухвалою суду від 16 травня 2016року до участі у зазначеній цивільній справі судом в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору було залучено СК «ТАС» (а.с.59).

Представник позивача, діючий на підставі довіреності від 21 березня 2016року у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити (а.с.38).

Представник відповідача, діючий на підставі довіреності від 10 травня 2016року у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. Раніше надав до суду письмові заперечення проти позову (а.с.46-48,49,79-80).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПАТ «ХДІ страхування»в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до ст.74 ЦПК.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору СК «ТАС»в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до ст.74 ЦПК.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про страхування», Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розділом третім главою 82 книги пятої ЦК України, та тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Судом встановлено, що 30 вересня 2015року о 17:00 годині ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Радісна,7, в м. Одесі, скоїла зіткнення з транспортним засобом «Toyota», д/н НОМЕР_2. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.12,13-14).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль НОМЕР_4, належить на праві власності ОСОБА_2О.(а.с.9,110-116).

В результаті ДТП, яка сталася 30 вересня 2015року, автомобіль НОМЕР_4 отримав механічні пошкодження.

Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм ОСОБА_3 п.14.2 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.

Вина ОСОБА_3 підтверджується постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 03 листопада 2015р., відповідно до якої остання була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340,00грн. (а.с.12,13-14).

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи №5864 від 20 січня 2017 року, розмір матеріального збитку (шкоди), завданої власнику автомобіля НОМЕР_3, визначається рівною 58933,78 (а.с.165-176).

Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника транспортного засобу «Toyota», д/н НОМЕР_2, була застрахована на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту ПАТ «ХДІ страхування» №06-004932-97 «Автокаско» від 12 червня 2015р. (а.с.15).

Згідно п.п.6.3.1 п.6.3 Договору встановлено розмір франшизи -2% від страхової суми, встановленої в п.п. 5.8.1 п 5.8 Договору, що становить 5894,00грн.

З матеріалів справи вбачається, що 26 січня 2016р. позивач звернувся до страхової компанії із заявою про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.16).

Судом встановлено, що ПАТ «ХДІ страхування» здійснило страхове відшкодування на рахунок ТОВ «ВТП «Інжпроект» у розмірі 49910,85грн., що вбачається із страхових актів від 05 листопада 2015року та 16 грудня 2015року, копій квитанцій та акту виконаних робіт (а.с.16зв.,17,75,76,77,117,118).

Крім того, встановлено, що позивач додатково витратив 5444,00грн. як передоплату за замовлення запчастин 19 листопада 2015року, що підтверджується копією квитанції (а.с.18).

Відповідно до ч.ч.1,2 частин ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч.2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 6 Закону України «Про страхування» встановлено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі.

Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом пункту 1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р. № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395 із змінами (далі Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Пунктом 2.4.Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

У пункті 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) чітко встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Ураховуючи те, що згідно з пунктом 8.6 Методики величина втрати товарної вартості транспортного засобу враховує втрату товарного вигляду транспортного засобу, можна вважати, що пункт 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) також виключав виплату страховиком потерпілій особі і відповідного відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Таким чином, правильне застосування пункту 32.7 статті 32 Закону передбачає аналіз відповідної правової норми в її системному взаємозв'язку з вимогами, передбаченими статтями 22, 1166 і 1187 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 22 січня 2016р. судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_2 був виготовлений висновок №3438 експертного автотоварознавчого визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3, згідно якого вартість матеріально збитку склала 68281,07грн., влючаючи вартість відновлювального ремонту (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінених складових) 59980,73 грн. та величину втрати товарної вартості 8300,34 грн.(а.с.19-37).

Ухвалою суду від 13 грудня 2016р. за заявою відповідачки, яка не визнала результати вищевказаного висновку за №3438 від 22 січня 2016р., була призначена судова автотоварознавча експертиза (а.с.163).

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №5864 від 20 січня 2017р., вартість матеріального збитку (шкоди) (з урахуванням втрати товарної вартості), завданої власнику автомобіля НОМЕР_3, яка була спричинена позивачу в результаті ДТП 30 вересня 2015 року, визначається рівною 58933,78 коп. Проведення відновлювального ремонту автомобіля в результаті ДТП на вартість даного автомобіля впливає. Розмір (величина) втрати товарної вартості автомобіля визначається рівною 8050,15грн. (а.с.112-126).

Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 р. N6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено забезпечений транспортний засіб, є страховим випадком згідно до умов вищезазначеного договору страхування.

Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, а за змістом ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника і страхового акта.

Встановлено, що ПАТ «ХДІ страхування» сплатило позивачу страхове відшкодування на рахунок ТОВ «ВТП «Інжпроект», яке здійснювало ремонт (а.с.16зв., 17).

Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку.

Згідно з п.19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком.

З змісту правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі 6-2808 цс 15 від 20 січня 2016 року вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України, пункту 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини на підставі зібраних доказів, яким суд надає оцінку у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача до ОСОБА_3, та вважає за необхідне стягнути з останньої на користь позивача страхове відшкодування в сумі 5444,00 грн., відшкодування втрати товарної вартості автомобіля в розмірі 8050 (вісім тисяч пятдесят) грн.00 коп.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Встановлено, що автомобіль позивача пошкодила відповідачка ОСОБА_3

Оскільки відповідачка ОСОБА_3 не довела відсутності її вини у пошкодженні автомобілю, то саме вона є особою, на яку покладається відповідальність по відшкодуванню завданої позивачу шкоди, передбачена ст.1166 ЦК України.

Судом не встановлено підстав для звільнення відповідачки від відповідальності за завдану нею шкоду.

Оскільки позивач не ставив питання про стягнення з ОСОБА_3 на його користь франшизи в сумі 5894,00 грн., то суд дане питання не розглядав, оскільки не може вийти за межі позовних вимог.

Власник майна має право на відшкодування завданої йому шкоди у повному обсязі.

Власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187).

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00грн. позивач ОСОБА_2 послався на те, що йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у фізичних та моральних стражданнях, повязаних з дорожньо - транспортною пригодою, оскільки в результаті стресу він пережив сильне душевне хвилювання за своє життя та здоровя. Наслідки стресу, що він пережив, які виражаються в неврівноваженості, підвищеній дратівливості й порушенні сну-позначаються і на теперішній час.

Суд вважає, що своїми незаконними діями відповідачка дійсно спричинила моральні страждання особисто позивачу ОСОБА_2, який був учасником ДТП, в результаті чого останній пережив стрес та сильне душевне хвилювання не тільки за своє життя але і за автомобіль, яким не міг користуватися в результаті його пошкодження.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини осіб, які завдали моральної шкоди та враховуючи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вимоги розумності і справедливості, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивач має право на відшкодування моральної шкоди, то таке відшкодування відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З цих підстав, з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 2000,00грн.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково на підставі ст.23 ЦК України і відшкодовувати їх повинна відповідачка.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення витрат на прведення експертного авто товарознавчого дослідження у розмірі 400грн., оскільки даний вимновок не був прийнятий судом в якості належного доказу, оскільки з ним не був згоден представник відповідачки. За його клопотанням була призначена судова авто товарознавча експертиза, якою керувався суд при прийнятті рішення.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ст.88 ЦПК України до стягнення з відповідачки на позивача підлягають судові витрати, у розмірі 1378,00 грн. та 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 979, 981,988,990, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України ст. 22, 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство «ХДІ страхування», Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, матеріальних збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_5, на користь ОСОБА_2у відшкодування матеріальних збитків 5444 (пять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_5, на користь ОСОБА_2відшкодування втрати товарної вартості автомобіля в розмірі 8050 (вісім тисяч пятдесят) грн.00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_5, на користь ОСОБА_2моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_5, на користь ОСОБА_2судовій збір за вимоги майнового характеру в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_5, на користь ОСОБА_2судовій збір за вимоги немайнового характеру в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда