АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/8517/15-ц Головуючий суддя І інстанції Березовська І. В.
Провадження № 22-ц/790/3170/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_1,

за участю секретарів: Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, про встановлення місця проживання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 04.11.2006 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3, який розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 травня 2013 року; від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який до липня 2015 року проживав разом з нею за адресою: с. Циркуни Харківського району Харківської області, вул. Кірова, 96.

Позивач зазначає, що при розірванні шлюбу не було встановлено місце проживання дитини, фактично дитина з дня народження проживала разом з нею, відповідач на протязі тривалого часу не працював, вихованням сина не займався, не цікавився її навчанням, фізичним, духовним та моральним розвитком, не приймав участь у матеріальному забезпеченні дитини. Крім того, відповідач має судимість. В липні 2015 року відповідач забрав сина та оселився з ним у квартирі своєї матері ОСОБА_4 В зазначеній квартирі окрім ОСОБА_4, проживають її чоловік, донька та онук. Її син в квартирі не має окремого ліжка, столу для навчання, квартира не облаштована в повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, житлові умови не відповідають санітарно-гігієнічним умовам поживання та виховання дитини. Син постійно скаржиться на здоровя, одягнутий погано. Відповідач не має постійного доходу для матеріального забезпечення сина, участі у його виховані не приймає, а 04 жовтня взагалі виїхав за межі України.

Позивач вказує, що вона проживає у приватному будинку, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. В будинку обладнана кімната для дитини, де він може навчатися та гратися. Вона матеріально забезпечена, має вільний графік роботи та достатньо часу займатися дитиною, гуляти з нею та піклуватися про неї, створити необхідні умови для розвитку сину. Син виявляє бажання проживати разом з нею.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила визначити місце проживання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 03 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та про ухвалення нового рішення, яким просить позовні вимоги задовольнити. Вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з*ясування судом обставин справи. Посилається на ті самі доводи, якими обґрунтовувала позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді 1 інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 04 листопада 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 травня 2013 року шлюб між сторонами розірваний.

Мати та батько малолітнього ОСОБА_5, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина.

До липня 2015 року малолітній ОСОБА_5 проживав разом з матірю за адресою: с. Циркуни Харківського району Харківської області, вул. Кірова, 96.

З липня 2015 року дитина проживає разом з батьком за адресою:с. АДРЕСА_1.

Мати згоди на зміну місця проживання дитини не надавала.

Під час вирішення спору суд першої інстанції всебічно й повно дослідив обставини справи та, взявши до уваги фактичний, емоційний, психологічний, матеріальний, віковий та медичний фактори, пропорційно й обґрунтовано оцінив відповідні інтереси та права кожної особи - як батьків, так і дитини, з урахуванням думки останньої, ухвалив рішення з дотриманням інтересів усіх учасників, найперше дитини.

За змістом положень ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 02.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1 ст. 151 СК України).

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного із них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Разом з цим, Декларація прав дитини від 20.11.1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, тобто перевага надається матері.

Для розлучення неповнолітньої дитини з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ).

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» викладена позиція про те, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках.

Як встановлено судом і підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов проживання позивача ОСОБА_2 від 12 лютого 2016 року та 13 травня 2016 року, остання проживає у будинку, який належить її бабці ОСОБА_6 за адресою: с. Циркуни Харківського району Харківської області, вул. Кірова, 96. Будинок складається із трьох кімнат, кухні та ванної кімнати. Будинок газифікований, електрифікований, обладнаний індивідуальними системами опалення, водопостачання та водовідведення, наявні бойлер та пральня машинка. В помешканні наявні необхідні меблі. Для дитини обладнана окрема кімната, яка є прохідною, в кімнаті немає вікон, на час обстеження відсутнє електричне освітлення. В кімнаті є диван, шафа з речами дитини, мається місце для навчання, ноутбук, телевізор. Житлово-побутові умови відповідають санітарно-гігієнічним умовам для проживання хлопчика девяти років, створені необхідні умови. ОСОБА_7 повідомила, що має намір підготувати для дитину іншу кімнату.

Як встановлено актами обстеження умов проживання ОСОБА_3, зокрема, від 13 травня 2016 року за адресою: АДРЕСА_2, власником даної квартири є батько відповідача ОСОБА_8 Обстеженням встановлено, що квартира складається із трьох кімнат, кухні, коридору, ванної та вбиральні. Квартира газифікована, електрифікована, обладнана індивідуальними системами опалення, водопостачання та водовідведення. В ванній кімнаті, вбиральні та кухні ведуться оздоблювальні ремонтні роботи. В кімнатах зроблено новий сучасний ремонт, в наявності необхідні меблі, бойлер, пральна машинка. Малолітній ОСОБА_5 проживає в кімнаті, обладнаній двома ліжками, місцем для навчання, комодом, з особистими речами. В наявності шкільне приладдя та іграшки, планшет, ноутбук, телевізор. Дитина забезпечена всіма необхідними речами, має одяг по сезону. Родиною створені необхідні житлово-побутові умови для хлопчика девяти років. Стосунки в сімї доброзичливі. Житло відповідає санітарно гігієнічним нормам. В квартирі проживають та зареєстровані ОСОБА_8 дід, ОСОБА_4 баба, ОСОБА_3- батько дитини, без реєстрації проживає малолітній ОСОБА_5 В квартирі зареєстровані, проте не проживають ОСОБА_9 та її син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_10 часто ночує разом з ОСОБА_5

Як вбачається із висновку Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 22 квітня 2016 року, відповідно до інформації виконавчого комітету Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується як врівноважена неконфліктна людина, працює, допомагає батькам та виховує сина, забезпечує його матеріально. ОСОБА_3 має сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду.

ОСОБА_2 має сертифікати про проходження психіатричних та наркологічних оглядів. Згідно інформації Липецького ВП, ОСОБА_2 на обліку у відділі не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягувалася.

Згідно інформації КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги с. Липці Харківського району», ОСОБА_5 весь час від народження проживав з матірю ОСОБА_2, вона здійснювала належний догляд за ним, своєчасно відвідувала лікаря.

За висновком Харківської районної державної адміністрації Харківської області в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 доцільно визначити місце проживання малолітньої дитини разом із матірю ОСОБА_2 лише у тому випадку, якщо матірю дитини при подальшому дослідженні судом обставин справи про визначення місця проживання дитини будуть надані всі необхідні документи, що підтверджують наявність або відсутність обставин, за яких суд або орган опіки можуть передати дитину для проживання одному із батьків.

Як вбачається із довідки ФОП ОСОБА_11 № 01/12 від 22 грудня 2016 року, ОСОБА_2В працює у ФОП ОСОБА_11 на посаді продавця продовольчих товарів.

Згідно довідки ТОВ «Промелектро-Харків» ОСОБА_3 працює складальником електричних машин і апаратів з 17.02.2017 року.

Як вбачається із висновку методиста Навчально-методичного центру психології Харківської районної державної адміністрації ОСОБА_12 за результатами дослідження психоемоційного стану ОСОБА_5, дитина на даний час має більш тісний емоціональний зв'язок із батьком, ніж з матірю. Підтримувати спілкування з матірю дитина не бажає, ставиться до неї негативно, оскільки на його думку, вона погано ставиться до нього. Це може бути як особиста точка зору дитини, так і навязана членами родини, у якій дитина проживає на даний час. Не дивлячись на те, що дитина виявляє високий рівень емоційної близькості із батьком, їй все є таки не вистачає жіночої турботи та любові. Хлопець відвертий у спілкуванні, завжди прагне підтримати батька, підкреслює його сильні сторони, зазначає багато позитивних рис у характері.

У відповідності до вимог закону як судом першої інстанції так і апеляційним судом з*ясовувалась думка дитини щодо визначення місця її проживання.

В суді апеляційної інстанції, в присутності лише педагога, ОСОБА_5 пояснив, що тривалий час проживав із мамою та прабабусею. Вказував, що мати часто сварила та била його, нецензурно лаялась на його адресу, він часто залишався голодним, у нього не було місця, де він міг би робити уроки. Його заставляли виносити відро з випорожненнями прабабусі, а коли він цього не робив, то його лаяли та били мама, мамині брати та дядько. Він сам прийняв рішення жити з батьком та пішов до нього. Зараз він живе з батьком, бабою та дідом. У нього є місце для навчання, папа та бабуся допомагають робити уроки, він став навчатися краще, відвідує п*ять гуртків, часто з батьком гуляє у лісі. ОСОБА_5 переконливо та однозначно виказав бажання проживати разом із батьком та категорично заперечував проти визначення його місця проживання з матір*ю.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків,коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її звязків із сімєю, крім випадків, коли сімя є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Той факт, що батько дитини раніше був притягнутий до кримінальної відповідальності, відбував покарання, не спростовує висновків суду про те, що на цей час ОСОБА_3 працює, створює належні побутові умови для проживання дитини, піклується про сина.

Здійснюючи оцінку стабільності середовища проживання дитини, колегія суддів звертає увагу на те, що дитина вже тривалий час проживає не лише зі своїм батьком, а й разом з бабусею і дідусем, які піклуються про нього, оточили його увагою та любов*ю, до яких він дуже прихильний.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи думку малолітнього ОСОБА_5, якому на час вирішення справи апеляційним судом виповнилося 10 років, приходить до висновку, що відокремлення дитини від батька, бабусі й дідуся буде суперечити інтересам дитини, тривалість часу, проведеного дитиною з ними, є важливим чинником при визначенні найкращих інтересів цієї дитини.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини «Мамчур проти України».

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_1