Провадження № 2/761/6417/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просила визнати припиненим Договір поруки №004/07/03, укладений 20.01.2012 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №004/07-ФЛ/14 від 25.04.2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.04.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №004/07-ФЛ/04, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти з граничним терміном погашення до 10.04.2027 року.

При цьому, з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором №004/07-ФЛ/04 20.01.2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки №004/07/03, за умовами якого остання, як поручитель, зобов'язалась за виконання ОСОБА_2 його боргових зобов'язань перед банком за Кредитним договором.

Разом з тим, позивачка вважає, що в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, вказаний Договір поруки є припиненим, адже банк, звернувшись в лютому 2017 року до суду з позовом до неї та ОСОБА_2, як до солідарних боржників, про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.04.2007 року, пропустив шестимісячний строк від дня останнього платежу по основному зобов'язанню, який відбувся 01.07.2014 року, для пред'явлення наведених вимог до поручителя.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Міхальський М.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 25.04.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №004/07-ФЛ/14, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 50 000,00 доларів США з оплатою про процентній ставці 12,0% річних та терміном погашення до 10.04.2027 року.

В подальшому, а саме 26.01.2012 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №004/07-ФЛ/14 від 25.04.2007 року, за умовами якого сторони прийшли до угоди викласти п.3.2 договору в наступній редакції: позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 10.04.2027 року. Позичальник зобов'язується щомісяця, в термін з «1» за «10» число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсів у складі щомісячного Ануїтентного платежу, розмір якого за цим Договором складає 572,81 доларів США, згідно з Графіком зниження розміру заборгованості.

При цьому, для забезпечення виконання ОСОБА_2 вказаного Кредитного договору, 20.01.2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки №004/07/03, згідно умов якого позивачка, як поручитель, зобов'язалась перед банком відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 його боргових зобов'язань перед кредитором, в повному обсязі таких зобов'язань.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилалася на те, що в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, вказаний Договір поруки є припиненим, адже банк, звернувшись в лютому 2017 року до суду з позовом до неї та ОСОБА_2 як до солідарних боржників, про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.04.2007 року, пропустив шестимісячний строк для звернення до них з таким позовом.

При цьому, початок перебігу шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя, позивачка пов'язує з днем останнього платежу позичальника по основному зобов'язанню, який відбувся 01.07.2014 року.

Так, відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Положеннями ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Між тим, згідно положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

В той же час, як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.24 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пленуму від 30.03.2012 року за №5 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №7), при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, умовами оспорюваного Договору поруки, а саме п.5 визначено, що порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо Кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язання за Кредитним Договором не пред'явив вимоги до Поручителя.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та виходячи з аналізу кредитного договору та пояснень сторін по справі, банком було використано своє право на дострокове повернення позичальником заборгованості за кредитним договором шляхом направлення 25.01.2017 року на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 досудової вимоги про повернення в повному обсязі всієї суми заборгованості за кредитом.

Тобто, надіславши позичальнику та поручителю повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, банк змінив строк виконання основного зобов'язання.

Крім того, судом встановлено, що у зв'язку з невиконанням в добровільному порядку позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, в лютому 2017 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про солідарне стягнення з позивачки, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, як поручителя за договором поруки №004/07/02/04 від 25.04.2007 року, заборгованості за договором.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги ту обставину, що в укладеному сторонами договору поруки узгоджено строк її дії протягом трьох років з дня прострочення строку/терміну виконання боржником основного зобов'язання за основним договором, а банк звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з боржника та поручителів в межах трьохрічного строку з дня виникнення у ОСОБА_2 прострочення по виконанню кредитних зобов'язань, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання припиненим Договору поруки від 20.01.2012 року.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, про визнання договору поруки припиненим.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: