Справа № 750/1041/17 Провадження № 22-ц/795/998/2017 Головуючий у I інстанції Литвиненко І. В. Доповідач - Мамонова О. Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.

за участі: представника позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Чернігівського міського центру зайнятості на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 квітня 2017 року у справі за позовом Чернігівського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, -

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог Чернігівського міського центру зайнятості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Чернігівський міський центр зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги до ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Чернігівським міським центром зайнятості при зверненні відповідачки в 2006 та 2009 роках проводилась у встановленому порядку перевірка інформації щодо реєстрації ОСОБА_2 як субєкта підприємницької діяльності, однак позивач обєктивно не міг встановити наявність у відповідача статусу підприємця через відсутність таких відомостей в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Такі відомості були внесені до реєстру лише 10.10.2014 при проведенні державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 Наголошує, що іншого порядку отримання центром зайнятості інформації про реєстрацію підприємницької діяльності, ніж за даними Єдиного державного реєстру, законодавством не передбачено.

Заявник вказує, що позовна заява подана до суду в межах строків позовної давності, оскільки факт неправомірного отримання допомоги по безробіттю відповідачем встановлений 13.12.2016, а позовна заява до суду скерована 30.01.2017. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 38 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддюдоповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, відповідачки ОСОБА_2, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову у звязку із пропуском строків позовної давності, суд першої інстанції, виходив з того, що обовязок перевірки достовірності даних під час перебування відповідача на обліку з 22.03.2006 по 16.03.2007 та за період з 21.03.2009 по 15.03.2010 покладався на державну службу зайнятості, а із даним позовом позивач звернувся до суду 30.01.2017.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом по справі встановлено, що ОСОБА_2 перебувала на обліку у Чернігівському МЦЗ як безробітна з 22.03.2006 по 26.04.2007 та з 02.03.2009 по 16.03.2010 та отримувала допомогу по безробіттю з відкриттям персональних карток № 31500001 та № 22300001, відповідно до особисто поданих заяв про надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю від 22.03.2006 і 02.03.2009, у якій серед іншого зазначала, що не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності (а.с. 32-39).

При черговому зверненні ОСОБА_2 до Чернігівського МЦЗ у 2016 році в результаті проведеної звірки витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на ОСОБА_2 та даних про перебування на обліку в ЧМЦЗ позивачем було виявлено, що ОСОБА_2 зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності фізична особа підприємець з 06.04.2000 по 10.10.2014, про що не повідомила ЧМЦЗ. Зазначене зафіксовано в акті розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №620 від 13.12.2016 (а.с. 28).

У звязку із виявленим фактом позивачем було проведено розрахунок матеріального забезпечення, яке підлягає поверненню ОСОБА_2, яке згідно з довідкою-розрахунком від 13.12.2016 за № 06/4738 за періоди з 22.03.2006 по 16.03.2007 та з 21.03.2009 по 15.03.2010 становить 23040,71 грн (а.с. 29).

На виконання наказу про відшкодування коштів ОСОБА_2 від 13.12.2016 №345, відповідачці надіслано лист про повернення коштів від 14.12.2016 за №05/4766, який вона отримала особисто 19.12.2016 (а.с. 30, 31).

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог ОСОБА_2 просила застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, оскільки перевірку достовірності поданих відповідачкою даних відповідальні особи центру зайнятості повинні були проводити під час перебування ОСОБА_2 на обліку Чернігівського МЦЗ як безробітної, а тому строк давності звернення з позовом про стягнення заборгованості за період з 22.03.2006 по 16.03.2007 сплив 16.03.2010 та за період з 21.03.2009 по 15.03.2010 відповідно 15.03.2013 (а.с. 40).

Відповідно до п. 2, 3 «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2006 р. N 357 розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені у документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі - центри зайнятості), у разі, коли: подані застрахованою особою документи дають їй право на одержання допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Згідно пунктів 2-3 «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним» затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 р. N 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 р. N 7-1, розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття (далі - центри зайнятості) у разі, коли подані застрахованою особою документи дають їй право на одержання допомоги по безробіттю відповідно до частини першої ст. 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

За правилами ст. ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Згідно з п.11 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

У правовій позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року при розгляді справи N 6-152цс14, зазначено, що для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому, норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції, ЄСПЛ у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також ЄСПЛ зазначив, що повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи та посадових осіб, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення.

Зважаючи на те, що обовязок перевірки достовірності даних які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості покладався згідно законодавства саме на державну службу зайнятості і така перевірка мала проводитися під час реєстрації особи та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної, районний суд дійшов вірного висновку, що звернення Чернігівського міського центру зайнятості із позовом 30.01.2017 щодо стягнення допомоги по безробіттю за періоди з 22.03.2006 по 16.03.2007 та з 21.03.2009 по 15.03.2010 мало місце з порушенням строків позовної давності.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо неможливості встановити наявність у відповідачки статусу підприємця та отримати таку інформацію за іншими даними, крім даних Єдиного державного реєстру при зверненні у 2006 та 2009 роках, зважаючи на наступне.

Пунктом 4 «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним» в редакції чинній на час перебування ОСОБА_2 на обліку в центрі зайнятості з 22.03.2006 по 26.04.2007, встановлено, що центри зайнятості під час проведення перевірки взаємодіють з органами державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, державними реєстраторами, управліннями праці та соціального захисту населення, відділами (управліннями) субсидій шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання роботи за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом та під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими угодами, ведення особистого селянського господарства тощо.

Порядок обміну інформацією між зазначеними органами та центрами зайнятості визначається Мінпраці, Державною податковою адміністрацією та Пенсійним фондом України за погодженням з фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним» затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 р. N 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 р. N 7-1 встановлено, що для проведення перевірки центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Обмін інформацією здійснюється між Державним центром зайнятості, Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України як центральними органами виконавчої влади.

Обмін інформацією між центрами зайнятості та державними реєстраторами здійснюється згідно з Порядком взаємодії суб'єктів інформаційного обміну щодо надання та використання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, затвердженим наказом Держпідприємництва, ДПА, Держкомстату від 07.12.2005 N 121/560/406, постановою правління Пенсійного фонду України від 07.12.2005 N 23-3, постановою правління Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття від 07.12.2005 N 368, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16.12.2005 за N 1523/11803.

Таким чином твердження заявника спростовуються зазначеними положеннями законодавства, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження дотримання вказаних вимог позивачем.

Посилання заявника на положення ст. 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», якою передбачено, що строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується, також не заслуговують на увагу, оскільки вказана редакція статті діє з 18 травня 2011 року, тобто до виникнення спірних правовідносин.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Чернігівського міського центру зайнятості відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:Судді: