Справа №489/8937/13-ц 21.09.2017 21.09.2017 21.09.2017
Провадження №22-ц/784/1959/17
Справа № 489/8937/13-ц
Провадження №22-ц/784/1959/17
Головуючий у І інстанції Кирильчук О.І.
Доповідач в апеляційній інстанції Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Прокопчук Л.М.,

суддів - Козаченка В.І., Царюк Л.М.

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С. ,

За участю: представника заявника- боржника ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 серпня 2017 року за заявою ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства «МЕГАБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначав, що 13 липня 2007 року між ВАТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, яким було передано в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 для забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором від 13 липня 2007 року №191В/2007 та за будь-яким додатковими угодами до нього.

13 травня 2014 року, між Банком та ОСОБА_5 відповідно до іпотечного застереження, передбаченого договором про іпотеку, укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири з метою погашення кредитної заборгованості ОСОБА_4

11 серпня 2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист №2/489/97/14 на виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23 липня 2014 року про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 13 липня 2007 року на користь ПАТ «МЕГАБАНК» у сумі 375432 грн. 81 коп. та 32484 грн. 60 коп. штрафу за невиконання обов'язку щодо страхування предмету іпотеки.

Оскільки, Банком у позасудовому порядку врегульовано питання погашення кредитної заборгованості ОСОБА_4, на підставі ч.6 ст.36 Закону України «Про іпотеку» заявник вважає, що відсутній обов'язок його як боржника за даним кредитним договором перед Публічним Акціонерним Товариством «МЕГАБАНК».

Зважаючи на викладене, просив про задоволення його заяви (а.с. 167-169 т.2).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви (а.с. 216-217 т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин, які мають значення по справі, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його заяву (а.с. 221-224 т.2).

В судовому засіданні апеляційного суду представник заявника підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача просила відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що 13.07.2007 року між ВАТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 191В/2007, за умовами якого ОСОБА_4 отримав в кредит грошові кошти на споживчі цілі в розмірі 29950,00 дол. США на строк до 13.07.2017 року, які зобов'язався повернути та сплатити проценти у розмірі 14,5% річних (а.с. 201-205 т.2).

В той же день між тими ж сторонами в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_4 передав в іпотеку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру № АДРЕСА_1 (а.с. 174-176 т.2).

Відповідно до п. 1.3 іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, що визначена на час виконання цієї вимоги.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у травні 2013 року банк звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості (а.с.1-8 т.1).

Реалізуючи своє право, передбачено договором іпотеки, банк продав квартиру, що є предметом іпотеки, за договором купівлі-продажу від 13.03.2014 року іншій особі за 216564,00 грн. (а.с. 177-178 т.2).

Рішення про стягнення з ОСОБА_4 кредитної заборгованості за позовом банку було ухвалено апеляційним судом Миколаївської області 23 липня 2015 року, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 13 липня 2007 року у сумі 375432 грн. 81 коп. та 32484 грн. 60 коп. штрафу за невиконання обов'язку щодо страхування предмету іпотеки (а.с. 73-78 т.2). Зазначене рішення залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.11.2014 року (а.с. 158-159 т.2).

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист № 2/489/97/14 від 11.08.2014 року, який банком пред'явлено до виконання у вересні 2016 року із зазначенням в заяві про відкриття виконавчого провадження про те, що сума заборгованості зменшилась на 216564,00 грн. (а.с. 171, 172 т.2).

Постановою державного виконавця Інгульського ВДС м. Миколаєва від 06.09.2016 року відкрито виконавче провадження № 52077404 (а.с. 170 т.2).

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення судового рішення не виникли обставини, які б свідчили про відсутність обов'язку боржника виконати зобов'язання за кредитним договором.

Судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Підстави для цього зазначені у ч. 4 ст. 369 ЦПК, а саме: якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №8 від 25 вересня 2015 року «Про узагальнення приактики розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" роз'яснено, що словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов'язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв'язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові

Обов'язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов'язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п'ятої ЦК

Так, зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

В справі, що розглядається, не настали ні матеріально-правові, ні процесуально-правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Посилання заявника на положення ч.6 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними, як на підставу припинення зобов'язання між сторонами кредитного договору, є невірним.

З продажем предмету іпотеки, яке відбулося 13.05.2014 року, припинилася дія іпотечного договору, але не припинились зобов'язання за кредитним договором, укладеним між сторонами 13.07.2007 року.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Про неналежне виконання боржником умов кредитного договору та, як наслідок цього, утворення кредитної заборгованості станом на 22 травня 2014 року в сумі 375432,81 грн. свідчить рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23.07.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.11.2014 року.

Відповідно до п.2.2. кредитного договору від 13.07.2007 року зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, комісійної винагороди та пені у разі прострочення платежів забезпечуються всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України.

Враховуючи, що вартості предмета іпотеки не вистачило для повного погашення заборгованості за кредитом, стягнення залишку заборгованості на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23.07.2014 року, є обґрунтованим. Рішення суду відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України повинно бути виконане.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, тому відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити і залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді