Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., за участі секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк, третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк, Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В позові зазначив, що 12.08.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 4210, за яким запропоновано: задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», а саме стягнути: заборгованість за кредитом 5 886,48 грн.; заборгованість за відсотками - 35 992, 53 грн.; заборгованість за пенею - 81 502,22 грн.; заборгованість за штрафом (відсоток від суми заборгованості) - 6 169,06 грн., що становить 129 550,29 грн. Витрати, пов 'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 грн. Усього з урахуванням витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису 131250,29 грн. до ОСОБА_1 на підставі Кредитного договору від 18.05.2006 року № BMН4K584460813, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Приватбанк» та позичальником.

26.09.2016 року Вознесенівським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Постановою ВП № 52357491 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса від 12.08.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №4210.

Позивач вважає, що банком та нотаріусом були порушені вимоги законодавства при вчиненні виконавчого напису нотаріуса. У звязку з чим вважає, що вказаний виконавчий напис нотаріуса, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, за наступних підстав:

1. банком не надіслано вимогу про усунення порушення виконання зобовязання, позивач мав її отримати, які разом з оригіналом розрахункового документа про надання послуг поштового звязку та опису вкладення підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, а також не надано нотаріусу засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, внаслідок чого нотаріусом порушено вимоги п. 3.2 Глави 16 Порядку таположення Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться убезспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.1999 року № 1172;

2. банком не надано первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факт виникнення заборгованості у Позивача;

3. строк основного зобов'язання настав 16.05.2008 року в останній день повернення

кредиту, тому кредитор за вказаним договором мав обов'язок захистити своє порушене

право в трирічний строк, а якщо врахувати положення ч. 2 ст. 88 Закону України «Про

нотаріат», то кредитор міг тільки до 17.05.2011 року звернутися до нотаріуса за вчиненням

виконавчого напису нотаріуса, через що Відповідачами порушено вимоги ч. 2 ст. ст. 88

Закону України «Про нотаріат».

4. банком не надано жодного належного доказу надання кредиту та отримання кредиту позичальником;

5. вчинення виконавчого напису нотаріуса за вимогою банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, з мстою відшкодування кредитору, внесеної ним плати у 1 700,00 грн. за вчинення виконавчого напису є неприпустимим та незаконним.

У звязку з викладеним, просить суд, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 12.08.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 4210 та стягнути судові витрати з відповідачів.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, надавши письмові пояснення. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та копії документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис.

Представник ПАТ КБ „Приватбанк у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Надав письмові заперечення, згідно яких заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у звязку з наступним.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

12.08.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 4210, за яким запропоновано: задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», а саме стягнути: заборгованість за кредитом 5 886,48 грн.; заборгованість за відсотками - 35 992, 53 грн.; заборгованість за пенею - 81 502,22 грн.; заборгованість за штрафом (відсоток від суми заборгованості) - 6 169,06 грн., що становить 129 550,29 грн. Витрати, пов 'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 грн. Усього з урахуванням витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису 131250,29 грн. до ОСОБА_1 на підставі Кредитного договору від 18.05.2006 року № BMН4K584460813, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Приватбанк» та позичальником.

26.09.2016 року Вознесенівським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Постановою ВП № 52357491 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса від 12.08.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №4210.

Стаття 7 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами та розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

12.08.2015 року вчинення виконавчого напису було врегульовано нормативними актами, які були чинними на той час, а сааме, Законом України «Про нотаріат» (ст. ст. 87-91); Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року (далі Порядок); Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі Перелік).

Нормами статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення грошових сум або витребування майна за виконавчим написом для стягнення грошових сум, або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Відповідно до п.п. 3.2., 3.5 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити вказані документи.

Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» у п. 13 роз'яснено, що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом лише за умови, що наявність бсзспірпої заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк.

Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки.

Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред'явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Відповідачем не надано суду доказів безспірності заборгованості позивача на дату вчинення виконавчого напису, а також будь-яких інших письмових доказів, які підтверджують безспірність заборгованості відповідно до норм статті 88 Закону України "Про нотаріат", пункту 284 Інструкції та підпункту "б" частини 2 пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року №1172.

Таким чином, виходячи із змісту зазначених норм права, нотаріус, для вчинення виконавчого напису, насамперед повинен впевнитись в тому, що правовідносини набули чинності, тобто що кредит дійсно був виданий. Сам по собі кредитний договір не є таким доказом, оскільки на підтвердження факту видачі кредиту повинен бути пред'явлений документ первинної бухгалтерської документації.

Із матеріалів справи вбачається, що банком не було надано нотаріусу такого первинного бухгалтерського документу, у зв'язку із чим нотаріус не міг безспірно встановити дійсність кредитних правовідносин між позивачем та відповідачем та визначити, чи набули вони чинності.

У разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджувати факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватись таким, що не підлягає виконанню, (п. 10 Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову у їх вчиненні, пленум ВССУ від 07.02.2014 року).

Відповідно до ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п.282 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року за №283/8882 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.283 вказаної Інструкції вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотскодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Відповідно до п.284 Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п.286 Інструкції при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, підставами для одержання виконавчого напису при стягненні заборгованості за нотаріально посвідченими угодами є оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підвереджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України право дострокового повернення коштів у кредитора виникає в разі прострочення повернення позичальником чергової частини позики.

ОСОБА_3 в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіка погашення кредиту, то початок перебігу строку позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів, (зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі №6-20цс14).

Таким чином, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, право банку вимагати повного дострокового погашення кредиту з позичальника розпочалось наступного дня після того, як позичальник не сплатив в повному обсязі черговий місячний платіж у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України право дострокового повернення коштів виникає у кредитора в разі прострочення повернення позичальником чергової частини позики.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, що надавався до заяви банку про вчинення виконавчого напису нотаріуса, останній платіж за кредитним договором здійснювався в 2008 році.

Виконавчий напис нотаріусом було вчинено 12.08.2015 року. При цьому, як зазначено у виконавчому напису на кредитному договорі строк, за який проводиться стягнення складає 9 років, 2 місяці та 20 днів, а саме: з 18.05.2006 року по 30.07.2015 року.

Таким чином, виконавчий напис було вчинено без дотримання вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат», оскільки звернення стягнення пропонувалось для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості, яка розрахована поза межами трирічного строку позовної давності для вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом та відсотками та поза межами річного строку позовної давності щодо стягнення пені.

Крім того, встановлено, що дані щодо сум стягнення, які зазначені у виконавчому написі від 12.08.2015 року (131250,29 грн.) та на відмітці Кредитного договору (75 851,17 грн.) суттєво різняться.

Разом з тим, на Кредитний договір, за яким запропоновано стягнути заборгованість розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів» з огляду на наступне:

Відповідно до Розділу «банківські послуги» Заяви Позичальника від 18.05.2006 року, в обмін на зобовязання Позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»: споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб... продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Так, із аналізу норм цього закону випливає, що Споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) фізичній особі, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб, для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника

Відповідно до п. 2 Постанови Пленум Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» ОСОБА_3 України «Про Захист прав споживачів» поширюється на зазначені в ньому відносини, які виникли після введення його в дію. ОСОБА_3 не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають ... із договорів про падання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Зважаючи на те, що цільове призначення кредиту с задоволення особистих потреб - споживчі потреби, то на вищезазначені кредитні правовідносини поширюється норми законодавства про захист прав споживачів.

Отже, його метою є задоволення особистих потреб, тому керуючись положеннями вищезазначеної Постанови Пленуму Верховною Суду України на вищезазначені кредитні правовідносини поширюється норми законодавства про захист прав споживачів.

Так як положення Закону України «Про захист прав споживачів» поширюються на правовідносини між Позивачем та Відповідачем і під час виконання кредитного договору, то виконавчий напис, як форма реалізації правовідносин по виконанню кредитного договору має відповідати вимогам ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», проте він їм суперечить.

У виконавчому написі зазначено: 1 700,00 грн. - витрати, пов язані із вчиненням виконавчого напису.

Згідно з ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення.

Всупереч диспозиції цієї статті, виконавчим написом пропонується стягнути на користь банку 1 700,00 гри. за вчинення виконавчого напису. Такі вимоги, щодо стягнення 1 700,00 грн. з боржника, включені нотаріусом на вимогу банку.

Таким чином, вчинення виконавчого напису нотаріуса за вимогою банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, з метою відшкодування кредитору, внесеної ним плати у 1 700,00 гри. за вчинення виконавчого напису є незаконним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що приватним нотаріусом ОСОБА_2 при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису від 12.08.2015 року не дотримані вимоги, встановлені статтями 87, 88 Закону України "Про нотаріат", що, на думку суду, є достатніми підставами для задоволення позовних вимог та визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213 - 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк, третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 12.08.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 4210.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.І.Рибалко