Справа № 344/2257/17
Провадження № 22-ц/779/1782/2017
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Горейко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

секретаря Возняк В.Д.

з участю апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 19 червня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

16.02.2017 року ОСОБА_5 звернулася в суд з наведеним позовом до ОСОБА_4, в обґрунтування якого зазначила, що відповідно до укладеного між нею та ОСОБА_4 договору безвідсоткової цільової позики від 19.05.2000 року, відповідач позичила у неї грошові кошти в розмірі 12 000 доларів США. Позика була надана для придбання обєкту нерухомості квартири в м. Івано-Франківську. Отримання ОСОБА_4 коштів за вказаним договором позики підтверджується розпискою про отримання позики від 17.05.2001 року. Згідно п. 3.1. договору позики, а також письмової розписки ОСОБА_4, остання зобовязалася повернути отримані кошти за першої вимогою позикодавця. Вимогу про повернення позики було передано позичальнику 16.09.2016 року, однак станом на 01.02.2017 року сума позики в розмірі 315 960 грн., що на дату предявлення вимоги за курсом НБУ 26,33 грн. за 1 долар США становило 12 000 доларів США, залишилась неповернутою. У звязку з наведеним позивач просила стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 315 960 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 червня 2017 року задоволено позов ОСОБА_5. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики в розмірі 315 960 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 159,60 грн.

ОСОБА_1 на вказане рішення подав апеляційну скаргу в порядку ст. 292 ЦПК України, як особа, яка не брала участі у справі, однак суд вирішив питання щодо її прав та обовязків.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що є колишнім чоловіком відповідача по даній справі ОСОБА_4 Про оскаржуване рішення йому стало відомо під час розгляду справи за його позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, коли в судовому засіданні 01.11.2017 року секретар судового засідання вручила йому копію зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до нього про розподіл грошових зобовязань подружжя, які виникли за час шлюбу, та копію рішення Івано-Франківського міського суду від 19.06.2017 року. Вважає, що він, як один із подружжя, повинен був бути залучений до участі у справі в якості співвідповідача. Не повідомивши суду повної та достовірної інформації, позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 своїми діями ввели суд в оману, таким чином позбавивши його права зайняти свою позицію у справі, надати пояснення та подати ряд клопотань, зокрема, про витребування доказів з Державної прикордонної служби України щодо перетину кордону позивачем ОСОБА_5, так як остання в період 2000-2003 років знаходилася за кордоном, про витребування копій кредитних договорів за 2005-2015 роки, які оформлялися ним для проведення ремонтних робіт в квартирі, проведення почеркознавчої експертизи, оскільки, на його думку, договір позики та розписка про отримання коштів складалися у 2017 році в період розгляду справи про поділ майна подружжя. На думку апелянта, вказані документи є фіктивними з метою позбавити його частки в майні. Стверджує, що договір позики між рідними сестрами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 для придбання квартири ніколи не укладався. Квартиру АДРЕСА_1 «б», що в м. Івано-Франківську, він придбав за власні кошти і на момент придбання її вартість становила 5 500 доларів США, а не 12 000 доларів США.

Таким чином, не залучивши його до участі у справі, суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та грубо порушив норми процесуального права, що призвело до порушення його законних прав та інтересів.

З наведених мотивів просить рішення Івано-Франківського міського суду від 19 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник позивача та відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнали, рішення суду першої інстанції вважали законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.05.2000 року між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_4, які є рідними сестрами, був укладений договір безвідсоткової цільової позики, відповідно до якого ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 12 000 доларів США. Грошові кошти відповідач отримала 17.05.2001 року, про що написала розписку про отримання позики. Згідно договору позики грошові кошти надавались для придбання об'єкту нерухомості - квартири в м. Івано-Франківську.

Відповідно до п. 3.1. договору строк надання позики за даним договором становить 15 років з моменту підписання сторонами даного договору, проте в будь-якому випадку сума позики підлягає поверненню за першою вимогою позикодавця.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що позика підлягає поверненню в готівковій формі у гривневому еквіваленті по курсу НБУ, який буде встановлений на момент повернення позики, або предявлення вимоги позикодавцем.

Вимогу про повернення суми позики було передано позичальнику 16.09.2016 року. Про факт отримання даної вимоги відповідач розписалася на звороті цієї вимоги.

Станом на 01.02.2017 року сума позики в розмірі 315 960 грн. (курс долара США до гривні на дату предявлення вимоги становив 26,33 грн. за 1 долар США) не повернута, що сторони визнали.

Встановивши наведені обставини справи та врахувавши, що відповідачем не здійснено жодних дій по погашенню заборгованості перед позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_5 та його задоволення.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 212 ЦПК України неповно дослідив всі обставини справи, зокрема, чи перебувала відповідач ОСОБА_4 на момент укладення договору безвідсоткової цільової позики від 19.05.2000 року в шлюбі, адже договір позики укладався відповідачем в інтересах сімї, що вбачається з п. 1.3. вказаного договору, в якому зазначено, що мета позики - придбання обєкту нерухомості квартири в м. Івано-Франківську.

Сторони визнали, що на момент укладення договору безвідсоткової цільової позики від 19.05.2000 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу за договором позики від 19.05.2000 року, суд першої інстанції не врахував вищезазначені норми закону, а також той факт, що внаслідок укладення ОСОБА_4 договору позики з метою придбання нерухомого майна квартири в м. Івано-Франківську, зобовязання щодо повернення боргу за вказаним договором позики в майбутньому можуть виникнути і в чоловіка ОСОБА_4 ОСОБА_1

Згідно доводів апелянта, які підтвердженні письмовими доказами (а. с. 60-62) в процесі розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, остання звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розподіл грошових зобовязань подружжя, які виникли за час шлюбу, а саме зобовязань, що виникли з повернення коштів, отриманих за договором безвідсоткової цільової позики від 19.05.2000 року в розмірі 315 960 грн.

За змістом ч. 2 ст. 35 ЦПК України якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

В силу ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В порушення наведених норм закону суд не поставив на обговорення питання залучення до участі в справі ОСОБА_1, прав та інтересів якого стосується прийняте по справі рішення.

Зважаючи на те, що апеляційний суд законодавчо позбавлений права в такому разі скасувати рішення з направленням справи на новий розгляд, відповідно як і залучити ОСОБА_1 до участі у справі та вирішити спір як суд першої інстанції, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ч.4 ст.10, ч. 2 ст. 35 ЦПК України керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 червня 2017 року скасувати, ухваливши нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

ОСОБА_6