АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №611/64/17 Головуючий суддя І інстанції Андросов О. М.
Провадження № 22-ц/790/2285/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори про спадкове право
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.17 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Малінської С.М.,

суддів : Бровченка І.О., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача - ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася спадщина, у виді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Барвінківський» на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області.

Позивач, який є спадкоємцем першої черги за законом, 16.11.2016 року звернувся до приватного нотаріуса Барвінківського районного нотаріального округу Захарової Н.В. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але приватним нотаріусом позивачу постановою від 16.11.2016 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як він не надав оригінал правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця на земельну частку (пай), а також не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний термін.

У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з позовом до Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вказавши, що пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини з поважної, на його думку, причини - з - за того, що батько розлучився з матір'ю і проживав окремо, а позивач проживав в м. Кривий Ріг, він з батьком не спілкувався і про смерть батька і наявність спадкового майна довідався лише в 2016 році від двоюрідного брата.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вважає, що рішення ухвалене з неповним дослідженням судом всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції не прийняв до уваги наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд не дослідив всіх юридичних фактів.

Апелянт посилається на ст. ст. 60, 213, 215 ЦПК України, ст. ст. 1272, 1222, 1270 ЦК України, правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України від 26.12.2012 № 6-85цс12, від 04.11.2015 № 6-148цс15 та від 14.09.2016 № 9-1215цс16, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7.

На думку апелянта суд першої інстанції не повно та не всебічно дослідив обставини справи, дав неправильну оцінку доказам та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи та необґрунтованої відмови в задоволенні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як було встановлено судовим розглядом та вбачається з матеріалів справи, позивач є сином ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в місті Барвінкове Барвінківського району Харківської області, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про смерть, паспорта та свідоцтва про народження позивача.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у виді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Барвінківський» на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області.

Позивач, який є спадкоємцем першої черги за законом, 16.11.2016 року звернувся до приватного нотаріуса Барвінківського районного нотаріального округу Захарової Н.В. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але приватним нотаріусом позивачу постановою від 16.11.2016 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як він не надав оригінал правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця на земельну частку (пай), а також не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний термін.

З повідомлення приватного нотаріуса Барвінківського районного нотаріального округу Захарової Н.В. від 24.01.2017 року № 20/01-16 вбачається, що згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 24.01.2016 року № 46522677 спадкова справа після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не відкривалась, що свідчить про те, що з заявами про прийняття спадщини до нотаріальних контор ніхто зі спадкоємців, крім позивача, не звертався.

Позивач у позовній заяві вказав, що пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини з поважної, на його думку, причини, а саме через те, що батько розлучився з матір'ю і проживав окремо, а позивач проживав в м. Кривий Ріг, він з батьком не спілкувався і про смерть батька і наявність спадкового майна довідався лише в 2016 році від двоюрідного брата.

Тобто, причиною пропуску строку для прийняття спадщини, яку вказав позивач, є та обставина, що про смерть батька та наявність спадкового майна - права на земельну частку (пай) він дізнався лише у 2016 році від двоюрідного брата.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця чи спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

Згідно з правовими позиціями Верховного суду України, викладеними у постановах від 26.12.2012 року № 6-85цс12, від 04.11.2015 року № 6-1486цс15 та від 14.09.2016 року № 6-1215цс16, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця таких перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця чи спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Вказані позивачем причини пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини - відсутність інформації про смерть спадкодавця та наявність спадкового майна - відповідно до наведених вище постанов Верховного Суду України суд першої інстанції не вважав поважними, а позивач не надав доказів того, що причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності і взаємозв'язку, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, тому вважав за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову правильним, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом повно та всебічно досліджені надані докази, їм надана належна оцінка і, згідно встановленого, ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, тому підстав для його скасування не вбачається, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді :