Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ В.М.
суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2
при секретарі:ОСОБА_3, ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6, ОСОБА_7, її представника ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Комунальне підприємство «Новозаводське»,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом, у якому просила на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №3/1 в будинку 19 по вул. Текстильників в м. Чернігові. Позивач обґрунтовувала свій позов тим, що фактично шлюбні відносини з відповідачем ОСОБА_5 припинилися в 2015 році. Відповідач забрав всі свої речі та виїхав із зазначеної квартири з 2015 року і не проживає по даний час, комунальні послуги не сплачує, всі обовязки, що випливають із договору найму житлового приміщення, покладені тільки на позивача, що підтверджується актом від 27 вересня 2016 року, складеним за участю сусідів.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено. Визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування квартирою №3/1 у будинку № 19 по вулиці Текстильників в місті Чернігові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_5 тимчасово проживає у своєї матері в с. Новоукраїнське Ріпкинського району Чернігівської області, так як вона є людиною похилого віку та потребує стороннього догляду. Заявник наполягає на тому, що його переїзд вимушений, викликаний необхідністю доглядати за матірю та він планує повернутися на постійне місце проживання в квартиру №3/1 по вул. Текстильників,19 в м. Чернігові. ОСОБА_5 вказує на те, що в квартирі залишилися його речі та документи, декілька разів на місяць зявлявся там та допомагав позивачу матеріально, в тому числі надавав кошти на сплату комунальних послуг, проте наприкінці 2016 року позивач без згоди та відома заявника змінила замок у вхідних дверях. На думку заявника, свідчення свідків не доводять того факту, що заявник протягом шести місяців не зявлявся в спірній квартирі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_7 ОСОБА_8 просить відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції, керуючись ст.71 ЖК України, виходив з того, що відповідач ОСОБА_5 не проживає в квартирі №3/1 в будинку 19 по вул. Текстильників в м. Чернігові без поважних причин з 2015 року, обставини, на які посилається позивач є достовірними, оскільки відповідач їх належними доказами не спростував, участі в оплаті комунальних послуг відповідач не приймає, в звязку з чим відповідач має бути визнаний таким, що втратив право користування зазначеною квартирою.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитися апеляційний суд, оскільки даний висновок не відповідає матеріалам справи та вимогам чинного законодавства, враховуючи наступне.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_7 є квартиронаймачем кв. 3/1 у буд. 19 по вул. Текстильників м. Чернігова (а.с.18). Зазначена квартира була отримана 03 січня 1966 року батьком позивача - ОСОБА_9 на сімю з 4-х осіб, що підтверджується ордером №5050 (а.с.3).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 квітня 2007 року встановлено порядок користування АДРЕСА_1 (а.с.29), після чого розділено особові рахунки.

Згідно довідки КП «Новозаводське» ЧМР від 02.11.2016 року, у квартирі №3/1 будинку №19 по вул. Текстильників в м. Чернігові зареєстровані позивач ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_5, що підтверджується довідкою (а.с.5).

Згідно довідок виконкому Новоукраїнської сільскої ради Ріпкинського району Чернігівської області №95 від 13.05.2015 року, №03-20/188 від 08.12.2016 року, акту від 30.01.2017 року, ОСОБА_5 проживає без реєстрації у своєї матері ОСОБА_10 за адресою: вул. Гагаріна, 4 с. Новоукраїнське Ріпкинського району, Чернігівської області та здійснює за нею догляд.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз'яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Враховуючи вимоги ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Виходячи зі змісту вищевказаних норм, при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суди повинні встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_7 на підтвердження доводів позовної заяви надала фотокопію акту від 27 вересня 2016 року, складеного за участю сусідів, за яким ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, але не проживає з 2015 року (а.с.4).

На вимогу апеляційного суду позивачем не надано оригінал вищезазначеного акту для огляду в судовому засіданні, а тому колегія суддів в силу ст.ст. 58,59 ЦПК України оцінює зазначений акт як неналежний та недопустимий доказ.

Заперечуючи проти доводів позивача, ОСОБА_5 зазначав, що його переїзд вимушений, викликаний необхідністю доглядати за матірю та він планує повернутися на постійне місце проживання в квартиру №3/1 по вул. Текстильників,19 в м. Чернігові.

За інформацією Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації №03-19А/650 від 15.02.2017 року, ОСОБА_5 на обліку в управлінні не перебуває, ніяких видів допомоги, в тому числі компенсації по догляду за інвалідом або за особою, яка досягла 80-річного віку не отримує (а.с.87).

27 лютого 2017 року ОСОБА_10 звернулася на начальника Управління соціального захисту населення Ріпкинської РДА із заявою про те, що вона не здатна до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду, тому відповідно до Постанови КМУ №558 від 29.04.2004 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги», надала згоду на надання соціальних послуг відповідачем ОСОБА_5 (а.с.92).

27 лютого 2017 року ОСОБА_5 звернувся до органу праці та соціального захисту населення Ріпкинської РДА із заявою про компенсацію як фізичній особі, яка надає соціальні послуги (а.с.90-91).

Відтак, матеріалами справи підтверджується, що з 27 лютого 2017 року відповідач офіційно здійснює догляд за матірю ОСОБА_10, а здійснення догляду за матірю 80 річного віку без оформлення документів у 2015-2016 році, підтвердила допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11.

Крім того, залишилася не спростованими доводи відповідача про те, що позивач приїжджала до відповідача в село копати картоплю, те, що позивач замінили замок у вхідних дверях, що в квартирі залишились особисті речі відповідача, а також документи, що разом свідчить про те, що відповідач не втратив звязок з квартирою, у звязку з тимчасовою відсутністю в квартирі з поважних причин.

Враховуючи вищезазначені обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що позов, який подано 08.11.2016 року не підлягає задоволенню, оскільки відсутні докази відсутності відповідача без поважних причин у спірній квартирі понад строки, встановлені ст.71 ЖК України.

Таким чином, на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_7

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню 606, 32 грн. у відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 303, 304, 307, п.4 ч.1 ст.309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 червня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Комунальне підприємство «Новозаводське» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 606,32 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:Судді: