Справа №295/2603/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Чупріна Н.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Богунського районного суду м. Житомира справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи Публічне акціонерне товариство комерційний банк" ПриватБанк" в особі філії "Житомирське регіональне управління" ПАТ КБ "ПриватБанк" та Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 про поділ боргових зобов"язань подружжя та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи на стороні позивача, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», фізична особа-підприємець ОСОБА_6 про поділ майнових зобовязань подружжя та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він ОСОБА_1, перебував у шлюбі з ОСОБА_3, зареєстрованому 28.09.1990 р. Житомирським міським відділом РАЦС, актовий запис № 2223. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ТП №054982 від 30.07.2012 р. шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господапства за спільні кошти ними було набуте наступне майно: згідно договору купівлі-продажу за № 18232 від 28.11.2007 р. було придбано квартиру №2, яка розташована у житловому будинку №24-а по вулиці Бориса Тена у місті Житомирі; автомобіль марки VOLKSWAGEN. модель Transporter, д.н.з AM 0986 AB; автомобіль марки SKODA, модель Fabia, д.н.з. AM 9012 АХ. Окрім цього, в період шлюбу на поліпшення спільного майна, зокрема квартири АДРЕСА_1, було взято: згідно договору про іпотечний кредит № ZRZ0GI від 30.11.2007 р. кредит в ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 253500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних; згідно договору позики від 01.03.2008 р. у фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 було отримано позику на суму 228 990,00 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17.11.2015 р. по справі № 295/11171/14-ц, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18.01.2016 р., здійснено розподіл спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину квартири №2 в житловому будинку № 24-а по вул. Б.Тена в м. Житомирі; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири №2 в житловому будинку № 24-а по вул. Б.Тена в м. Житомирі; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN, модель Transporter, д.н.з AM 0986 AB та на 1/2 частину автомобіля марки SKODA, модель Fabia. д.н.з. AM 9012 АХ. Позовні вимоги про поділ боргових зобов'язань подружжя у справі № 295/11 171/14-ц не заявлялись та, відповідно, не вирішувались. Виходячи зі змісту договору про іпотечний кредит від 30.11.2007 р. останній був придбаний в період перебування сторін в шлюбі.

Згідно договору поруки від 30.11.2007 р. № ZRZOG8 поручителем за даним договором виступила відповідач, ОСОБА_3 таким чином, відповідач, як дружина боржника, дала згоду на передачу квартири в іпотеку в якості забезпечення взятого за кредитним договором зобов'язання.

Окрім цього, на виконання умов договору про іпотечний кредит укладалися договори страхування іпотечного майна та особистого життя боржника, ОСОБА_1

Оскільки, договори страхування фактично є похідними від договору проіпотечний кредит, тому кошти, внесені ОСОБА_8 за даним договором, також використаними в інтересах сторін як сімї і є такими, що підлягають поділу між сторонами.

З урахуванням викладеного позивач вважає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом та іншими боргами та просить суд визнати за ОСОБА_3 зобов'язання за договором про іпотечний кредит № ZRZ0GI від 30.11.2007 р. та стягнути з ОСОБА_3 на його користь компенсацію ? частки боргових зобов'язань згідно договору про іпотечний кредит № ZRZ0GI від 30.11.2007 р. в poзмірі 139 774 (сто тридцять девять тисяч сімсот сімдесят чотири грн.) 33 коп. Також визнати за ОСОБА_3 зобов'язання за договором позики від 01.03.2008 р. та стягнути з ОСОБА_3 на його користь компенсацію ? частки боргових зобов'язань згідно договору позики від 01.03.2008 р. в pозмірі 114 495 (сто чотирнадцять тисяч чотириста девяносто пять грн.) 00 коп. та стягнути з ОСОБА_3 на його користь сплачену суму судового збору в poзмірі 2 543 (дві тисячі пятсот сорок три грн.) 00 коп.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_6 також підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до суду не зявилися, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, надали суду заяву про слухання справи без участі представника та рішення по справи покладали на розсуд суду.

Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог обґрунтовуючи свою позицію тими обставинами,що кошти, на відшкодуванні яких наполягає позивач не були використані на користь сімї а також просили застосувати строки позовної давності, відповідно ч. 2 ст. 72 Сімейного кодексу України.

Суд, вислухавши позицію позивача, відповідача, їх представників, третіх осіб, дослідивши матеріали справи встановив.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано 30 липня 2012 р. про що у Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 226 від 30 липня 2012 р. (а. с. 12).

Згідно позовних вимог позивач просить визнати за ОСОБА_3 зобов'язання за договором про іпотечний кредит № ZRZ0GI від 30.11.2007 р. та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію ? частки боргових зобов'язань згідно договору про іпотечний кредит № ZRZ0GI від 30.11.2007 р. в poзмірі 139 774 (сто тридцять девять тисяч сімсот сімдесят чотири грн.) 33 коп., компенсацію ? частки боргових зобов'язань згідно договору позики від 01.03.2008 р. в pозмірі 114 495 (сто чотирнадцять тисяч чотириста девяносто пять грн.) 00 коп. та суму судового збору в poзмірі 2 543 (дві тисячі пятсот сорок три грн.) 00 коп.

Як підставу стягнення з відповідачки, ОСОБА_3, грошових коштів у судовому порядку позивач вказує на спільне майно подружжя, яке набуто за кредитні та запозичені кошти під час перебува¬ння у шлюбі з нею, посилаючись на норми ст.ст. 60, 61, 65. 69. 70 Сімейного кодексу України, ст.372 ЦК України.

Так, диспозиція ст. 69 СК України передбачає право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права їх спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У ч. 1 ст. 190 ЦК України законодавець розяснює, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Таким чином, у разі поділу спільного майна подружжя підлягають поділу не тільки речі, але й майнові права та обов'язки, що є об'єктом права їх спільної сумісної власності.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тошо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Таким чином, дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя віл зобов'язань за кредитом та іншими боргами.

Статтею 70 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В обгрнутування позовних вимог позивач посилається на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17.11.2015 р. по справі № 295/11171/14-ц, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18.01.2016 р.,на підставі якого здійснено розподіл спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири №2 в житловому будинку № 24-а по вул. Б.Тена в м. Житомирі; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири №2 в житловому будинку № 24-а по вул. Б.Тена в м. Житомирі; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN, модель Transporter, д.н.з AM 0986 AB та на 1/2 частину автомобіля марки SKODA, модель Fabia. д.н.з. AM 9012 АХ. (а. с. 49-50).

Судом встановлено, що доводи позивача та посилання на відповідне рішення суду не відповідає дійсності та фактичним обставинам, які встановлені рішенням Богунського район¬ного суду м. Житомира від 17.11.2015 р., яке наб¬рало законної сили.

Так, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17.11.2015 р. встановлено, що у квартирі № 2 за адресою буд. 24 по вул. Б. Тена здійснюється господарська діяльність TOB «Радіант», директором якого є ОСОБА_6, що за кредитні кошти позивач заку¬пив товар та устаткування. При цьому погашення кредиту відбувається за рахунок гро¬шових коштів TOB «Радіант», а не спільних коштів подружжя. Суд прийшов до виснов¬ку, що обов'язки сторін щодо сплати кредитних коштів не розподіляються, оскільки кредит отриманий ОСОБА_1 на споживчі цілі, а не для придбання квартири в інтересах сім'ї.

Разом з тим, апеляційний суд Житомирської області в своїй ухвалі від 18.01.2016 р. за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17.11.2015 р., вказав, що в су¬довому засіданні сторони не надали доказів про те, що після придбання спірної кварти¬ри у ній проводився ремонт за кредитні кошти, отримані ОСОБА_9 (а. с. 46-48).

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В описовій частині рішення Богунського районного суду м. Житомир від 17.11.2015 р. вказано, що квартира АДРЕСА_2, на яку посилається позивач як на спільне майно подружжя, придбана позивачем ОСОБА_9 за Договором купівлі-продажу № 18232 від 28.11.2007 р. за ціною 31 492,00 грн., до отримання ним кредиту у ЗАТ КБ «ПриватБанк». (а. с. 7). Згідно п.2.1. Договору Покупець сплатив (кошти) Продавцю до підписання цього договору. Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме май¬но № 16844964 право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 29.11. 2007 р., тобто до отримання іпотечного кредиту.

Згідно Договору поруки від 30.11.2007 р. поручитель іпотеки виступає для забезпече¬ння зобов'язань, які взяв на себе позичальник за Договором про іпотечний кредит від 30.11.2007 р. При цьому ОСОБА_3 несе відповідальність перед Кредитором - ЗАТ КБ «Приват¬Банк», тільки за невиконання позичальником своїх зобов'язань за основним Договором. (а. с. 20-27).

Судом встановлено, що Кредитний Договір з банком ОСОБА_3 не укладала, не була присутня при цьому і не є стороною Договору. До укладення інших договорів - договорів страхування майна та страхування життя позичальника ОСОБА_1, ОСОБА_3 ніякого відношення не маю і не є сторо¬ною цих правочинів. (а. с. 22-27).

Суд критично відноситься до посилання позивача на те, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є майнові права та обов'язки позивача як фізичної особи за Договором про іпотечний кре¬дит № ZRZOGI від 30.11.2007 р. та Договором безпроцентної позики від 01.03.2008 р. з ФОП ОСОБА_6 є безпідставним та таким, що не відповідає но¬рмам СК України та ЦК України. (а. с. 28-30).

Так, як в даному судовому процесі так і в рішенні Богунського районного суду м. Житомир від 17.11.2015 р. було встановлено, що договір про іпотечний кредит від 30.11.2007 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Жи¬томирського відділення філії «ЖРУ Приватбанк» та гр. ОСОБА_1 на суму 253 500,00 грн. був укладений одноосібно позивачем для власних потреб, а не в інтересах сімї ОСОБА_1.

Крім того, з аналізу пояснень та доказів по справі судом було встановлено, що Договір безпроцентної позики від 01.03.2008 р. з ФОП ОСОБА_6 на суму 230 000,00 грн. був укладений для виконання позивачем Іщен¬ком Ю.В. своїх кредитних зобов'язань за Договором про іпотечний кредит № ZRZOGIOO 00001918 від 30.11.2007 р. з ЗАТ КБ «ПриватБанк» та з метою повернення банку отриманого кредиту, а не в інтересах сім'ї ОСОБА_1. Судом також встановлено, що ОСОБА_3 до укладення Договору з ОСОБА_6 ніякого відношення не мала та згоди на його укладення нікому не давала.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що посилання позивача ОСОБА_1 на норми ч. 4 ст. 65 СК України, згідно якої договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї є некоректним.

Відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до ЦК України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як роз'яснено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106. 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК).

Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 30 липня 2012 р. (а. с. 12) Таким чином, суд вважає, оскільки позивачу весь час було відомо про існування в нього боргових зобов'язань, які він помилково вважає об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому в даному випадку позовну давність слід обчислювати саме з моменту розірвання шлюбу між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Разом з цим, до суду з даним позовом позивач звернувся лише 16 лютого 2016 р., тобто із пропуском строків позовної давності, встановлених ч. 2 ст. 72 СК України.

Згідно ч. З ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного, суд, керуючись вимогами чинного законодавства, в тому числі вимогами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, мається на увазі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17.11.2015 р. та вимоги ч. 2 ст. 72 СК України - пропуск строків позовної давності, вважає, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" в особі філії "Житомирське регіональне управління" ПАТ КБ "ПриватБанк" та Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 про поділ боргових зобов'язань подружжя та стягнення коштів, слід відмовити.

Враховуючи викладене та відповідно до ч. З ст. 61, ч. 4 ст. 65, Сімейного кодексу України, ст. 372, 509, 520, 528 Цивільного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вимог ст.ст.10, 26, 27, 60, 61, 128, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України:

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третіх осіб - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», фізична особа підприємець ОСОБА_6 про поділ майнових зобовязань подружжя та стягнення коштів, відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка