АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5651/16-ц Номер провадження 22-ц/786/644/17Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів: Мартєва С.Ю., Хіль Л.М.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Полтави від 05 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до їхнього сина ОСОБА_4, відмовив надати дозвіл на виїзд закордон в зв'язку з міжнародними змаганнями.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 05 січня 2017 року позов задоволений: позбавлено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд при вирішенні спору помилково взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки він є однобоким, ухвалений на підставі документів, наданих позивачкою без участі відповідача у засіданні органу опіки та піклування. Зазначений висновок не є вмотивованим. Суд не дав належної оцінки наданим відповідачем доказам, які спростовують доводи позивачки.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з наступних підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті заявлених вимог, в разі невірного застосування судом норм матеріального або процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 27 січня 2011 року встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 14 лютого 2004 року по 27 січня 2011 року (а.с.4).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 27 січня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з 27 грудня 2010 року і до повноліття дитини (а.с.7).

Також судом встановлено, що син ОСОБА_4 залишився проживати з матір?ю.

Згідно довідки-розрахунку № 8/15842 від 15.07.2016 року, виданої Київським ВДВС міста Полтава, ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 47 797 грн.69 коп. (а.с.11-12).

Відповідно до висновку Органу опіки і піклування, виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради № 256 від 13 грудня 2016 року, є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 в зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 покладених на нього обов'язків у вихованні дитини (а.с.123).

Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції послався на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, жодним чином не приймає участі у спілкуванні та вихованні сина. З урахуванням висновку органу опіки та піклування суд вважав, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.

З такими висновками суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

ОСОБА_3 заявила вимогу про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, тобто у зв?язку з ухиленням останнього від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини.

Із роз'яснень, викладених у п. 15, п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема поведінку обох батьків, характер, причини і мотиви вчинюваних ними дій або бездіяльності.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Таким чином, при вирішенні спорів цієї категорії суд має керуватися пріоритетом інтересів дитини, тобто належними і допустимими доказами у справі має бути доведено, що позбавлення одного чи обох батьків батьківських прав об?єктивно сприятиме нормальному вихованню та розвитку дитини, її соціальній адоптації у суспільстві.

Аналізуючи пояснення сторін, надані у справу докази - довідки, акти, характеристики, письмові пояснення осіб, показання свідків, тощо, колегія суддів приходить до висновку, що неналежне виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов?язків по відношенню до свого сина - ОСОБА_4, за відсутності непереборних об?єктивних обставин стало наслідком особистого конфлікту із ОСОБА_3, у якому обидві сторони поставили свої особисті амбіції вище інтересів своєї дитини. Як наслідок, дитина не отримує достатньої уваги, піклування, у тому числі і матеріального, зі сторони батька.

Висновок органу опіки та піклування від 21.10.2016 року, який міститься у справі, за яким орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, і на який послався суд, колегія суддів оцінює критично, оскільки він не є мотивованим, не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та щодо того, що така міра буде мати позитивний вплив на виховання дитини та її подальшу долю.

Поведінка ОСОБА_2 після пред?явлення позову до нього свідчить про те, що останній бажає бути батьком, має змогу належним чином піклуватися про свого сина і усвідомив необхідність зміни свого ставлення до виконання батьківських обов?язків.

Отже, у справі відсутні належні переконливі докази про навмисне ухилення ОСОБА_2 від виховання дитини, свідомого нехтування ним батьківськими правами та обов?язками.

З огляду на встановлене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, ст..316, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 05 січня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: С.Ю.Мартєв

Л.М.Хіль

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов