АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 21 серпня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладений договір № 040-Р/3162 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки НОМЕР_1, за умовами якого остання отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 4 000 грн. на платіжну картку зі сплатою 22 % річних у строк до 07 липня 2010 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість у сумі 6 887, 86 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 3 786,40 грн.; заборгованості по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом - 1 786,34 грн.; пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за кредитом - 1 315,12 грн. та судові витрати у справі.

15 липня 2011 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області виданий виконавчий лист № 2-675-2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором.

Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції від 12 лютого 2014 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-675 -2011, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 15 липня 2011 року.

Враховуючи, що зобов'язання за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_2 повністю не виконані, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 14 листопада 2014 року складається: з простроченої заборгованості по кредиту - 4 366,61 грн.; заборгованості по процентам - 1 786,44 грн.; заборгованості по сплаті нарахованих процентів за несвоєчасне погашення несанкціонованого овердрафту - 31 733,60 грн.; пені - 102 149,74 грн, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 140 036,39 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено частково (а.с.118-119).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 040-Р/3162 від 21 серпня 2008 року, яка складається із: заборгованості по кредиту - 580,21 грн.; заборгованості по сплаті нарахованих процентів за несвоєчасне погашення несанкціонованого овердрафту - 31 733,60 грн.; пені - 580 грн., судового збору у розмірі 1 400,36 грн., а всього - 34 294,38 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову (а.с.39-44).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 21 серпня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладений договір № 040-Р/3162 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки НОМЕР_1, за умовами якого остання отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 4 000 грн. на платіжну картку зі сплатою 22 % річних у строк до 07 липня 2010 року (а.с.7-9).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість у сумі 6 887, 86 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 3 786,40 грн.; заборгованості по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом - 1 786,34 грн.; пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за кредитом - 1 315,12 грн. та судові витрати у справі (а.с.17-18). На виконання вказаного рішення суду, 15 липня 2011 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області виданий виконавчий лист № 2-675-2011.

Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції від 12 лютого 2014 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-675-2011, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 15 липня 2011 року (а.с.19).

Згідно розрахунку заборгованості за договором, станом на 14 листопада 2014 року ОСОБА_2 має перед банком заборгованість, яка складається: з простроченої заборгованості по кредиту - 4 366,61 грн.; заборгованості по процентам - 1 786,44 грн.; заборгованості по сплаті нарахованих процентів за несвоєчасне погашення несанкціонованого овердрафту - 31 733,60 грн.; пені - 102 149,74.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають встановленим обставинам у справі та нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно зі статтею 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення пункту 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим пунктом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга до статті 1054 ЦК).

За змістом статей 525, 526 ЦК одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється із підстав, передбачених договором або законом.

Стаття 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи роз'яснення, викладені у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» про те, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції правильно вважав, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та нормами ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань в порядку ст.599 ЦК України фактичним виконанням рішення суду від 24 лютого 2011 року, не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються періодом нарахування заборгованості, який охоплює термін дії кредитного договору, що узгоджується з висновками Верховного суду України викладеними у судових рішення у справах №6-2631цс15, № 6-1206цс15.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об'єктивно дослідивши обставини справи, надав правильну правову оцінку представленим сторонами доказам, дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії.

Доводи апеляційної скарги на несправедливі умови кредитного договору, на які посилається ОСОБА_2 спростовуються обставинами встановленими судом у порядку ч. 3 ст.61 ЦПК України при ухваленні рішення суду від 24 лютого 2011 року та зводяться до переоцінки доказів по справі.

Відповідно положенням ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров