Справа № 496/1431/17
Провадження № 2/496/1104/17
18 вересня 2017 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Пендюри Л.О.
за участю секретаря Богдан Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
Позивач в судове засідання не зявився, але від його представника до суду надійшла заява, в якій він вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглянути за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому враховуючи заяву представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором, а ч. 2 ст. 1047 вказаного Кодексу передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
В судовому засіданні встановлено, що 05 травня 2014 року між сторонами у простій письмовій формі був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти в сумі 3300 доларів США, які зобовязався повернути у гривневому еквіваленті до 01 вересня 2014 року. Ця обставина підтверджується розпискою (а.с.18).
До теперішнього часу відповідач грошові кошти не повернув, тобто не виконав взяте на себе грошове зобовязання.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 99 Конституцією України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 192 ЦПК України).
Такими випадками є стаття 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України від 23 вересня 1994 року «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи іншим нормативно-правовим актом.
Вказане узгоджується з Постановою Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року № 6-1672цс16.
Таким чином, суд вважає достовірно встановленим, що між сторонами виникли правовідносини в сфері позики, відповідач свої зобовязання не виконав, грошові кошти, отримані у борг за розпискою у строк та в порядку, що в ній встановлені, позивачу не повернув, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за розпискою підлягають задоволенню, але частково виходячи з розрахунку за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі викладеного позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних підлягають частковому задоволенню на суму 6949,32 грн.
Водночас, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних збитків задоволенню не підлягають, оскільки індекс інфляції це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей.
Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.
Визначення в договорі грошових зобовязань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, повязаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті.
Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як розяснив Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Позивач не надав суду жодного доказу про те, що відповідачем йому заподіяна моральна шкода, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 934,90 грн., тобто пропорційно до задоволеної частини вимог.
Керуючись ст. ст. 526, 533, 610, 625-629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Біляївський райсуд.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_3