Справа №173/1406/17
Провадження №2/173/829/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої - судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права на земельну ділянку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася позивач ОСОБА_1, з позовом до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про надання додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права на земельну ділянку (пай), згідно уточнених позовних вимог просить надати йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого 06.03.1996 року. Визнати за ним в порядку спадкування за законом право на земельну ділянку (пай), площею 7.96 умовних одиниць, на території ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, після померлого ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 06.03.1996 року помер його батько ОСОБА_4 .

За життя його батько був членом колгоспу «Жданова» який у 1989 році був реорганізований у колгосп «Україна», а у 1996 році у КПС «Україна», що підтверджується трудовою книжкою колгоспника.

За життя батько мав право на отримання земельного паю, як член зазначеного КСП.

Довідкою наданою Управлінням Дерземагенства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області від 20.04.2013 року підтверджується факт, що ОСОБА_4, значиться у списках до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Україна», виданий на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 сільської ради від 06.03.1996 року №2 та не значиться у списках до книги реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай), що видаються членам КСП.

Таким чином ОСОБА_4, набув право на отримання у приватну власність земельної ділянки (паю). але не встиг належним чином цього оформити в зв'язку зі смертю.

Він, як спадкоємець першої черги після смерті батька, звернувся до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з тим, що ним пропущений строк для прийняття спадщини, що й стало підставою звернення до суду

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обємі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи .

Відповідач представник ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявивсь, подавши заяву про слухання справи у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог будь-яких заперечень не надав.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не зявилась, подавши заяву про слухання справи у його відсутність. Позовні вимоги визнала.

Суд, вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 06.03.1996 року помер батько позивача ОСОБА_4, який на день смерті постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про народження позивача, в якому батьком позивача зазначений ОСОБА_4

За життя батько позивача ОСОБА_4, був членом колгоспу «Жданова» який у 1989 році був реорганізований у колгосп «Україна», а у 1996 році у КПС «Україна», що підтверджується трудовою книжкою колгоспника, згідно даних якої ОСОБА_4. працював у вищезазначеному господарстві, з 1980 року до виходу на пенсію.

Таким чином судом встановлено, що за життя батько позивача мав право на отримання земельного паю, як пенсіонер, який раніше був членом колгоспу, а потім членом зазначеного КСП.

Довідкою наданою Управлінням Дерземагенства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області від 20.04.2013 року підтверджується факт, що ОСОБА_4, значиться у списках до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Україна», виданий на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 сільської ради від 06.03.1996 року №2 та не значиться у списках до книги реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай), що видаються членам КСП.

Відповідно до ст.3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/виданий районною /міською/ державною адміністрацією.

Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/.

Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що батько позивача за життя отримав право на отримання земельної ділянки (паю), так як працював та була членом колгоспу, а на час розпаювання земель сільськогосподарського призначення даного господарства був пенсіонеркою із числа членів даного господарства. Також батько позивача був включений до списків осіб, що мають право на отримання земельної ділянки (паю). Судом встановлено. що в день видачі КСП «Україна» Державного акту на право колективної власності на землю, тобто на 06.03.1996 року батько позивача помер. Проте в цей день у нього ще виникло право на отримання земельної ділянки (паю) та відкрилась спадщина на це право у спадкоємців ОСОБА_4, відповідно до положень ст. 1220 ЦК України.

Позивач реалізуючи своє право на отримання земельної ділянки звернувся до державного нотаріуса з метою отримання спадщини, що залишилась після смерті батька, а саме на земельну ділянку (пай). Проте, постановою приватного нотаріуса від 05.10.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, так як позивачем не наданий правоустановлюючий документ на земельну ділянку (пай), а також пропущений строк для подачі заяви прийняття спадщини. Також в постанові нотаріуса зазначено, що свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, отримала донька ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків ( спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України позивач є сином померлого ОСОБА_4,і відповідно спадкоємцем першої черги

Суд зазначає, що до позивача, як спадкоємця після смерті батька переходить право на отримання земельної частки (паю), так як дане право належало померлому ОСОБА_4, на час смерті. Отримавши право на земельну частку (пай) в судовому порядку, позивач, відповідно зі ст.ст. 1,3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), від 05.06.2003 року має намір виділити її в натурі /на місцевості/ для ведення товарного сільгоспвиробництва.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Враховуючи позицію відповідача яким позовні вимоги визнаються в повному обсязі та згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд бере до уваги ту обставину, що визнання позову відповідачем є безумовним і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ № 7 від 16.04.2004 року визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Судом встановлено наявність права у батька позивача права на земельну частку /пай/ без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/ у землі, яка перебуває у колективній власності реформованого КСП «Україна».

Судом також встановлено, що другий спадкоємець ОСОБА_3, яка отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, на інше майно, не претендує на спадщину на право на земельну частку (пай), про що подала суду написану власноручно заяву.

Відповідно до ч. 2 ст.1272 ЦК України, за письмовою згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Враховуючи, що спадкоємець, який прийняв спадщину ОСОБА_3, не заперечує проти прийняття спадщини на право на земельну частку ( пай) позивачем, позивач вважається таким, що має право на отримання даної спадщини незалежно від строку звернення.

Проте, так як нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину не лише в зв'язку з пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини, а й за відсутністю документів на земельну ділянку (пай), суд вважає, що в задоволенні вимоги про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини потрібно відмовити, так як нотаріусом не може бути оформлене спадкове право позивача на земельну ділянку (пай) в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу навіть при визначенні йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з того, що право на земельну частку (пай) існувало у батька позивача на час його смерті та перейшло до позивача, другий спадкоємець, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, на інше майно, не заперечує проти визнання за позивачем права на земельну частку (пай), суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визнання за позивачем права на земельну часку (пай) в порядку спадкування після смерті батька.

Також суд вважає, що витрати по сплаті судового збору в сумі 640.00 грн., повинні бути покладені на позивача, так як суд не вбачає вини відповідачів у виникненні даного спору.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-215, ЦПК України , суд - .

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права на земельну ділянку (пай),- - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, право на земельну частку (пай) площею 7.96 га., без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого, 06.03.1996 року, згідно Державного Акту на право колективної власності на землю КСП «Україна», виданого 06 березня 1996 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити

Витрати по сплаті судового збору в сумі 640.00 грн., покласти на позивача роботу ОСОБА_5

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга не подавалась. У випадку подання апеляційної скарги, рішення суду набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо рішення не було скасоване не або змінене.

Суддя Петрюк Т.М.