Справа № 1323/6605/2012 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/4259/17 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а:

14.12.2012 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2, в якому просила зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою площею 0,05 га та повернути їй зазначену земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що проживає в будинку АДРЕСА_1. Вказаний будинок побудований на земельній ділянці, виділеній її бабці ОСОБА_4 для будівництва житлового будинку площею 0,15 га за рахунок земель колгоспу рішенням виконавчого комітету Стрийської районної Ради від 15.12.1962 року. Будинок належав колгоспному двору, головою якого була її бабця. У 2009 році вона набула право власності на вказаний житловий будинок. Відповідач ОСОБА_2, яка є її сусідкою та суміжним землекористувачем, самовільно захопила частину її земельної ділянки площею 0,05 га. Своїми діями відповідач перешкоджає проїзду до її земельної ділянки, хоча немає жодного документу на правомірне використання спірної земельної ділянки. 25.02.2012 року Конюхівською сільською Радою було здійснено перевірку, в ході якої нею було пред'явлено всі відповідні документи на житловий будинок та на земельну ділянку. 05.07.2012 року Конюхівською сільською радою їй надано відповідь, якою сільська рада повідомила, що не може вирішити питання стосовно спірної земельної ділянки площею 0,05 га та порекомендувала їй звернутися до суду. У 2010 раці нею було приватизовано частину земельної ділянки площею 0,10 га, про що отримано Державний акт на землю, а спірну земельну ділянку розміром 0,05 га у приватну власність їй не додано, оскільки така є спірною.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Зобов»язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 в користуванні земельною ділянкою площею 0,05 га. Зобов»язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,05 га. Вирішено питання судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

Вважає його необґрунтованим, незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначила, що, ухвалюючи рішення про зобов»язання ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 0,05 га, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_3 не заявляла такої позовної вимоги. Таким чином, при ухваленні оскаржуваного рішення суд вийшов за межі позовних вимог. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги ухвалу Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 95-1827 від 11.06.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення земельної ділянки площею 0,0318 га, в якій вказано, що в даній справі є суперечності щодо приналежності спірної земельної ділянки площею 0,05 га, а саме щодо невідповідності архітектурних схем-планів 70-х років з реальною картиною на сьогодні. Вважає, що районним судом проігноровано висновок № 2522 судової земельно-технічної експертизи, в якому зазначено, що площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2 становить 0,2253 га, а площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_3, становить 0,1595 га і зменшення земельної ділянки ОСОБА_3 на 0,05 га не встановлено. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано положення ст. 391 ЦК України, згідно якої лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ті порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Стрийської районної Ради депутатів трудящих № 447 від 15.12.1962 року ОСОБА_4 (бабусі позивача), на підставі рішення загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Калініна № 2 від 26.08.1962 року для будівництва будинку та господарських споруд за рахунок земель присадибного фонду колгоспу було виділено земельну ділянку площею 0,15 га в с. Конюхів Стрийського району.

Відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 30.11.1987 року, будинок по АДРЕСА_1 з приналежними до нього будівлями та спорудами був зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_4

Згідно довідки Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області № 306 від 19.03.2013 року АДРЕСА_1 у 1991 році переіменовано на АДРЕСА_1.

На даний час власником будинку по АДРЕСА_1 з приналежними до нього будівлями та спорудами є позивач ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про право власності від 07.04.2009 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Конюхівської сільської ради Стрийського району Львівської області № 4 від 29.01.2009 року.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 23.10.2010 року ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки площею 0,0969 га в АДРЕСА_1, цільове призначення якої будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 05.04.1986 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, будівлі розміщені на земельній ділянці розміром 0,19 га, закріпленій за колгоспом ім. Калініна (реєстровий № 14).

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на будинок з господарською будівлею по АДРЕСА_2 ОСОБА_6 (дарувальник) набула на підставі договору купівлі-продажу будинковолодіння від 14.08.1953 року, укладеному між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, згідно якого розмір земельної ділянки зазначено як 18 м на 12 м.

Відповідно до довідки ВК Конюхівської сільської ради № 308 від 13.12.2012 року за ОСОБА_2 рахується земельна ділянка площею 0,21 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд в с. Конюхів згідно записів погосподарської та земельно-облікової книги.

Абрисом земельних ділянок позивача та відповідача від 27.02.2013 року за підписами сільського голови с. Конюхів та землевпорядника ОСОБА_8 встановлено, що земельна ділянка позивача, на якій знаходиться її будинковолодіння становить 0,9690 га, що не відповідає розмірам встановленим відповідно до рішення ВК Стрийської районної Ради від 15.12.1962 року, на підставі якого ОСОБА_4 було виділено для будівництва земельну ділянку у розмірі 0,15га.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до абрису земельних ділянок позивача та відповідача від 27.02.2013 року від південної фактичної межі позивача до самого будинку відповідача довжина земельної ділянки становить 14 м, а ширина 24,5 м при цьому відповідно до проекту будівництва житлового будинку, виданому ОСОБА_6 від 21.12.1960 року, встановлено межу з північної сторони будинку відповідача до південної сторони позивача розміром всього 1 м.

Крім того, земельна ділянка, якою користується відповідач, не відповідає розмірам та конфігурації земельної ділянки, виділеній під забудову ОСОБА_6 згідно проекту будівництва житлового будинку від 21.12.1960 року, оскільки генеральним планом земельної ділянки, наміченої для індивідуального будівництва відповідачки, визначено розмір земельної ділянки площею 0,15 га, а з фактичних даних абриса земельних ділянок позивача та відповідача від 27.02.2013 року вбачається, що в користуванні відповідача знаходиться земельна ділянка розміром 0,2060 га, при цьому довжина земельної ділянки відповідачки згідно проекту будівництва житлового будинку, виданого ОСОБА_6 від 21.12.1960 року, повинна становити 75 м, хоча фактично відповідно до абрису земельних ділянок позивача та відповідача від 27.02.2013 року становить 110 м. Різниця між даними межами, встановленими згідно проекту будівництва житлового будинку від 21.12.1960 року та зафіксованими абрисом земельних ділянок позивача та відповідача від 27.02.2013 року від південної сторони будинковолодіння позивачки до північної сторони будинковолодіння відповідачки становить по довжині 13 м по ширині 24,5 м.

З абрису земельних ділянок в с. Конюхів, за підписом сільського голови та спеціаліста землевпорядника, ОСОБА_2 користується земельною ділянкою загальною площею 0,2060 га. На основі здійснених обмірів при приведенні судової земельно-технічної експертизи від 18.04.2016 року, складеним Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, що проводились по встановлених межових знаках, та проведених розрахунках, площа земельної ділянки в с. Конюхів, якою фактично користується відповідачка ОСОБА_2 становить 0,2253 га.

Згідно з висновком № 2522 від 18.04.2016 року, складеним Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, площа земельних ділянок в с. Конюхів Стрийського району Львівської області, якими фактично користується ОСОБА_3, становить 0,1595 га (перша земельна ділянка має площу 0,0971 га, а друга земельна ділянка має площу 0,0624 га); площа земельної ділянки в с. Конюхів Стрийського району Львівської області, якою фактично користується ОСОБА_2, становить 0,2253 га. Площа земельних ділянок ОСОБА_3, відповідно фактичного користування, становить 0,1595 га, а згідно державного акта на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площа становить 0,0969 га. Зменшення земельної ділянки ОСОБА_3 на 0,05 га не встановлено.

Відповідно до положень ст.ст. 63, 64 Земельного Кодексу Української РСР, який діяв на час виділення ОСОБА_4 земельної ділянки під будівництво будинку в с.Конюхів, право колгоспного двору на присадибну ділянку засвідчувалося записом в земельній шнуровій книзі колгоспу. Земельна ділянка надавалася колгоспному двору за рішенням загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених). Новоутворювані колгоспні двори, зареєстровані в сільських (селищних) Радах народних депутатів, мали право на одержання присадибних ділянок в порядку і розмірах, визначених статутом колгоспу. Надання присадибних ділянок провадилося за рахунок вільних присадибних земель.

Згідно ст. 66 Земельного Кодексу Української РСР при вибутті або виключенні з колгоспу всіх членів колгоспного двору присадибна земельна ділянка зменшувалася до розмірів, передбачених статтею 78 цього Кодексу для не членів колгоспу.

Відповідно до ст. 70 цього Кодексу, який також діяв і на час набуття відповідачкою ОСОБА_2 права власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_2, за яким рахувалася земельна ділянка площею 0.19 га, набуття права власності на жилий будинок і господарські будівлі, належні до цього колгоспному двору, не давало права на користування присадибною земельною ділянкою в розмірі, яким користувався колгоспний двір. Надання присадибних земельних ділянок членам колгоспу, які набули право власності на жилий будинок і господарські будівлі, провадилося в порядку, визначеному статтями 63, 64 цього Кодексу. Якщо особа, яка набула право власності на жилий будинок і господарські будівлі, не була колгоспником, земельна ділянка їй могла бути надана лише в порядку і розмірах, передбачених статтями 77, 78 і 1061 цього Кодексу (частина третя статті 70 в редакції Указу ПВР УРСР N 1653-X ( 1653-10 ) від 12.03.81).

Відповідно до положень вищезазначеної статті, надання земельної ділянки, що вже передана в користування, іншому землекористувачеві могло провадитися тільки після вилучення цієї ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів виділення ОСОБА_2 колгоспом ім. Калініна земельної ділянки площею 0,19 га по АДРЕСА_2, після набуття нею права власності на ? частину житлового будинку на підставі договору дарування від 05.04.1986 року не приймалося, як і рішення про вилучення з колгоспного двору ОСОБА_4 частини виділеної їй для будівництва житлового будинку земельної ділянки площею 0, 05 га.

Рішенням колгоспу ім. Калініна від 27.12.1985 року за ОСОБА_2, у зв»язку з даруванням їй ОСОБА_6 половини житлового будинку в с.Конюхів, закріплено земельну ділянку площею лише 0,07 га, однак не зазначено за рахунок чиєї земельної ділянки мало місце таке закріплення: за рахунок земельної ділянки ОСОБА_6 чи за рахунок земельної ділянки ОСОБА_4, місце розташування цієї земельної ділянки у рішенні колгоспу від 27.12.1985 року не зазначено (а.с.59, том 2)

Рішенням Конюхівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 27 грудня 2007 року № 196 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державного акту на право власності на землю громадянці ОСОБА_2 в с. Конюхів», відповідачці ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державного акту на право власності на землю площею 0,2140 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в с. Конюхів.

Однак, на думку колегії суддів, вказане рішення не може підтверджувати правомірність набуття ОСОБА_2 права користування земельною ділянкою площею 0,2140 га, зокрема, на частину спірної земельної ділянки площею 0,05 га, яка відповідно до плану забудови будинку ОСОБА_4 за 1970 рік відноситься до площі земельної ділянки 0,15 га, виділеній ОСОБА_4 для будівництва житлового будинку.

Крім того, по даний час ОСОБА_2 не виконано рішення Конюхівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 27 грудня 2007 року № 196 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державного акту на право власності на землю громадянці ОСОБА_2 в с. Конюхів», рішення про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2140 га сільською радою не приймалося.

Тобто, апелянт не довела, що вона на законній правовій підставі користується спірною земельною ділянкою площею 0,05 га, яка на даний час рахується за її будинковолодінням, а тому висновок судової будівельно-технічної експертизи, яким встановлено, що на даний час в користуванні ОСОБА_2 знаходиться земельна ділянка 0,2253 га за адресою: АДРЕСА_2, не може підтверджувати правомірність користування відповідачем зазначеною земельною ділянкою, з якої 0,05 га становить спірна земельна ділянка.

Враховуючи, що тривалість користування земельною ділянкою, яка не передана особі у встановленому законом порядку, не породжує у неї (особи) права на неї, колегія суддів вважає недоведеними покликання відповідачки на належність їй спірної земельної ділянки площею 0,05 га. Крім того, як встановлено судом, спірна земельна ділянка межує лише із земельною ділянкою позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги в тій частині, що суд вийшов при вирішенні даного спору за межі позовних вимог також, на думку колегії суддів, на увагу не заслуговують, оскільки відповідно до загальних засад цивільного судочинства, при вирішенні спору суд повинен встановити характер спірних правовідносин, а саме - предмет спору, з»ясувати вимоги сторін, та з врахуванням норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини, вирішити спір по суті.

Враховуючи, що позивач згідно пред»явлених нею позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою визначила в який саме спосіб ці перешкоди повинні бути усунені, а саме - шляхом повернення частини земельної ділянки площею 0,05 га, колегія суддів вважає, що суд вирішив спір в межах позовних вимог позивача.

З наведених мотивів, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Савуляк Р. В.