У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ткачука О.С., Гримич М.К., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» до ОСОБА_6, фермерського господарства «Елена», Горностаївського районного управління юстиції Херсонської області, третя особа: відділ Держземагенства у Горностаївському районі Херсонської області про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» на рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 9 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» (далі ТОВ «ТД «Україна») звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 16 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_6 та фермерським господарством «Елена» (далі - ФГ «Елена»); зобов'язати Горностаївське районне управління юстиції Херсонської області скасувати державну реєстрацію права користування земельною ділянкою ОСОБА_6, зареєстровану за фермерським господарством «Елена».

Позов мотивовано тим, що 1 лютого 2003 року між позивачем та власником земельної ділянки ОСОБА_6 було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,86 га строком на п'ять років. Договір був зареєстрований в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Великоблаговіщенською сільською радою 13 лютого 2003 року за № 103. Строк дії договору продовжувався додатковими угодами від 5 грудня 2006 року та 5 січня 2013 року.

Змінами до ч. 3 ст. 640 ЦК України, що набрали чинності з 1 січня 2013 року, державна реєстрація договорів оренди земельної ділянки вже була скасована, а тому остання додаткова угода не потребувала реєстрації, оскільки договір оренди земельної ділянки вважався чинним з моменту досягнення згоди з усіх істотних умов та його підписання сторонами.

З листа ФГ «Елена» від 26 березня 2015 року № 400 позивачу стало відомо про укладення 16 лютого 2015 року між ФГ «Елена» та ОСОБА_6, без розірвання договору оренди з ТОВ «ТД «Україна», іншого договору оренди, а 18 березня 2015 року здійснено реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки, у зв'язку з чим позивач вважав, що договором оренди земельної ділянки від 16 лютого 2015 року порушено його права як землекористувача, та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 9 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з ухваленнямнового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що відсутні підстави, передбачені ст. 215 ЦК України, для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 16 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_6 та ФГ «Елена», оскільки додаткова угода від 05 січня 2013 року про продовження строку дії попереднього договору оренди, укладеного між ОСОБА_6 та ТОВ «ТД «Україна», не пройшла державної реєстрації.

Апеляційний суд погодився з такими висновками місцевого суду та, залишаючи ухвалене ним рішення без змін, крім іншого виходив з того, що оскільки додаткова угода від 05 січня 2013 року не була зареєстрована у встановленому законом порядку, то ТОВ «ТД «Україна» не набуло права оренди на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_6 Відсутність у ТОВ «ТД «Україна» права оренди землі, яке за приписами ст. 125 ЗК України пов'язано з його державною реєстрацією, не створило для нього юридичних наслідків за договором оренди, а також надало можливість ОСОБА_6 обґрунтовано укласти з ФГ «Елена» договір оренди землі від 16 лютого 2015 року, який 17 березня 2015 року був зареєстрований у встановленому законом порядку та з яким пов'язано набуття ФГ «Елена» права оренди на земельну ділянку, за відсутності правових підстав для визнання нового договору недійсним. Оскільки правовідносини щодо оренди землі між ТОВ «ТД «Україна» та ОСОБА_6 існували до укладення останнім нового договору з ФГ «Елена» та його державної реєстрації, тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що з того часу правовідносини між ТОВ «ТД «Україна» та ОСОБА_6 припинились.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,86 га, розташована на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області.

1 лютого 2003 року ОСОБА_6 передав належну йому земельну ділянку в оренду ТОВ «ТД «Україна»на строк п'ять років, про що сторони уклали між собою договір оренди земельної ділянки.

Вказаний договір зареєстрований Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 13 лютого 2003 року за № 103.

5 грудня 2006 року між ОСОБА_6 та ТОВ «ТД «Україна»була укладена додаткова угода № 39 до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою був продовжений строк дії основного договору оренди до десяти років - до 1 лютого 2013 року.

Додаткова угода зареєстрована Горностаївським районним реєстраційним відділом Херсонської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 8 травня 2009 року.

5 січня 2013 року між ОСОБА_6 та ТОВ «ТД «Україна»була укладена додаткова угода № 37 до договору оренди земельної ділянки, якою був продовжений строк дії основного договору оренди до двадцяти років - до 13 лютого 2023 року.

Державна реєстрація цієї додаткової угоди не здійснювалась.

Відповідно до п.2 договору оренди земельної ділянки, укладеного 1 лютого 2003 року між ОСОБА_6 та ТОВ „ТД „Україна", договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та реєстрацією відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди № 37, укладеної 5 січня 2013 року між ОСОБА_6 та ТОВ «ТД «Україна», угода вступає в силу з моменту її підписання сторонами та державної реєстрації.

16 лютого 2015 року ОСОБА_6 передав свою земельну ділянку в оренду ФГ „Елена" строком на десять років, про що сторони уклали між собою договір оренди земельної ділянки. Договір зареєстрований реєстраційною службою Горностаївського районного управління юстиції Херсонської області, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 17 березня 2015 року за№ 9065244.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

В даному випадку розділом «Термін дії договору» передбачено, що термін дії договору за взаємною згодою складає 5 років. Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та реєстрацією відповідно до законодавства України.

Згідно додаткової угоди №37 від 5 січня 2013 року сторони домовились викласти п.2 основного договору оренди земельної ділянки у наступній редакції: Термін дії договору за взаємною згодою складає 20 років. Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та його реєстрації та припиняє свою дію 13 лютого 2023 року.

У пункті 3 вказаної додаткової угоди передбачено, що вона вступає в силу з моменту підписання сторонами та державної реєстрації.

Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Встановивши, що додаткова угода №37 від 5 січня 2013 року не пройшла процедури державної реєстрації, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що ТОВ «ТД «Україна» не набув права оренди на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_6, за умовами, передбаченими у ній, тому укладення та реєстрація договору оренди землі між ОСОБА_6 та ФГ «Елена» були здійснені відповідно до вимог чинного законодавства і правові підстави для визнання такої угоди недійсною відсутні. Правовідносини щодо оренди землі між ТОВ «ТД «Україна» та ОСОБА_6 існували до укладення останнім договору з ФГ «Елена» та його державної реєстрації.

Вищевказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, яка, відповідно до ст. 260-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Апеляційним судом надана належна оцінка зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності.

В ході розгляду даної справи місцевим та апеляційним судами дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень. При вирішенні даної справи місцевим та апеляційним судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржувані рішення місцевого та апеляційного судів без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» відхилити.

Рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 9 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
суддіМ.К. Гримич
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська