Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/1599/16-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 47 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2016 року

у цивільній справі за позовом Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Коднянської сільської ради Житомирського району Житомирської області до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про витребування земельної ділянки та скасування реєстрації права власності,

встановив:

У липні 2016 року прокурор в інтересах Коднянської сільської ради Житомирського району звернувся до суду з позовом. Просив витребувати від ОСОБА_3 на користь сільської ради земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0326, що знаходиться на території цієї сільської ради та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого внесено запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на вказану вище земельну ділянку за відповідачем. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що судовим рішенням визнані недійсними рішення сільської ради в частині надання дозволу на розробку та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15га. та передачі її ОСОБА_5 (попередня власник спірної земельної ділянки), визнаний недійсним державний акт на право власності, виданий на імя ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку та зобов»язано останню повернути зазначене нерухоме майно. Рішенням суду апеляційної інстанції рішення Житомирського районного суду в частині зобов»язання ОСОБА_5 повернути земельну ділянку скасовано та ухвалено нове - про відмову у задоволенні позову в цій частині вимог. Крім того,державна реєстрація права власності на земельну ділянку за відповідачем унеможливлює повернення її до державної власності.

Заочним рішенням Житомирського районного суду від 31 жовтня 2016 року позов прокурора задоволено. Витребувано у ОСОБА_3 на користь Коднянської сільської ради Житомирського району земельну ділянку площею 0,15га. з кадастровим номером :02:001:0326, що знаходиться на території зазначеної сільської ради. Цим же рішенням скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0326, що знаходиться на території Коднянської сільської ради Житомирського району від 12 травня 2011 року за №2432. Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд даної справи у розмірі 7 195 гривень.

Ухвалою Житомирського районного суду від 31 жовтня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 31.10.2016 року відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову прокурора відмовити. Зазначає, що йому не було відомо про рішення Житомирського районного суду та Апеляційного суду Житомирської області, оскільки він не був залучений до розгляду справи, що є грубим порушенням його прав як власника землі. Він має намір оскаржити зазначені судові рішення. Станом на 25.09.2015 року та 24.02.2016 року він вже був власником спірної земельної ділянки. Цю ділянку він придбав у ОСОБА_5 та сплатив їй кошти, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12.05.2011 року. Договір купівлі-продажу був чинним, ніким не оспорений. Він став власником придбаної земельної ділянки на законних підставах і станом на 31.10.2016 року ця ділянка вже належала йому на праві приватної власності. Вважає, що суд позбавив його як добросовісного набувача можливості реалізувати належне йому за законом право на захист своїх прав та інтересів.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2015 року (а.с.12-14):

1) визнані недійсними рішення 34 та 47 сесії Коднянської сільської ради Житомирського району Житомирської області 5 скликання від 13.10.2009 року та від 27.04.2010 року "Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків та господарських будівель" та "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі їх у власність громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд" в частині надання дозволу на розробку та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га, а також передачі її ОСОБА_5;

2) визнаний недійсним державний акт серії "ЯЛ" № 852327 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0326, виданий ОСОБА_5;

3)зобовязано ОСОБА_5 шляхом складання акту прийому-передачі повернути земельну ділянку за кадастровим номером :02:001:0326 до земель запасу Коднянської сільської ради Житомирського району.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 24 лютого 2016 року (а.с.15-22) рішення суду першої інстанції в частині зобовязання ОСОБА_5 повернути земельну ділянку до земель запасу Коднянської сільської ради Житомирського району скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні такої вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2011 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, новим власником спірної земельної ділянки став ОСОБА_3 (а.с.28-32).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вимоги в частині витребування земельної ділянки від відповідача підлягали задоволенню.

При цьому судом враховано, що в даному випадку права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст.ст.215,216 ЦК України. Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. В такому випадку не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Наслідком угоди, укладеної з особою, яка не мала права відчужувати майно, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.388 ЦК якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

- було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

- було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

- вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В даному випадку суд правильно вважав, що спірне нерухоме майно вибуло із володіння власника незаконним шляхом на підставі рішень органу місцевого самоврядування та правовстановлюючого документу, які були визнані судом недійсними, а отже, поза волею власника. Тому інтереси держави в даному випадку підлягають відновленню та судовому захисту у передбачений законом спосіб, а саме шляхом витребування спірної земельної ділянки у відповідача.

Рішення суду в цій частині вимог є законним та підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим, помилковими є висновки суду в частині вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Так, задовольняючи вимоги в цій частині, суд помилково ототожнив поняття державної реєстрації правочину (ст.210 ЦК) та державної реєстрації права власності на нерухоме майно (ст.182 ЦК).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що запис про право власності на спірну земельну ділянку в Реєстрі відсутній (а.с.11).

Фактично судом скасовано державну реєстрацію договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, проведену нотаріусом. Хоча в даній справі позовні вимоги до останньої не були заявлені, оскільки нотаріус притягнутий до участі в справі в якості третьої особи.

За наведених обставин та відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.88,209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2016 року в частині вимог про скасування реєстрації права власності та ухвали в цій частині нове рішення про відмову в позові. В решті рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: