Справа № 159/3785/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Провадження № 22-ц/773/347/17 Категорія: 19 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Киці С.І.,

секретар с/з: Черняк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2016 року позов у даній справі задоволено.

Постановлено визнати недійсним договір фінансового лізингу № 002715 від 31.03.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто».

Стягнуто з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 23 000 грн., сплачені ним як адміністративний платіж за договором фінансового лізингу № 002715 від 31.03.2016 року.

Стягнуто з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2016 року заяву ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про перегляд заочного рішення суду від 10 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» подав апеляційну скаргу на це рішення, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглядав справу у їх відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що положення договору фінансового лізингу, викладені в пунктах 3.2.3 та 3.2.1, 3.2.7 та 10.15 є несправедливими, порушують принцип добросовісності, договір забезпечує захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін та завдають шкоди споживачеві.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи убачається, що 31.03.2016 року між ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та позивачем був укладений договір фінансового лізингу № 002715 на придбання міні-трактора марки «Dongfend 244», вартістю 7041,35 доларів США, що на час укладення договору еквівалентно 187 300 грн. (а.с.4-9).

В судовому засіданні встановлено, що в цей же день позивачем було внесено 23 000 грн., як адміністративний платіж та сплачено комісію за послуги банку в сумі 230 грн.

На виконання умов договору позивачем отримано примірник договору разом з додатками № 1 та № 2, в яких зазначено марку, модель та вартість предмета лізингу, який був обраний самостійно.

Відповідно до частин 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, оренду, купівлю-продаж, Законом України № 723/97-ВР «Про фінансовий лізинг».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми Закону у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-XII).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи цю норму Закону, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше - умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге - умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє - умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону

№ 1023-XII є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Відповідно до пункту 1.4 договору фінансового лізингу лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за виконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищевказаними зобов'язаннями відповідає продавець, відомості про якого в договорі і додатках до нього взагалі відсутні.

Згідно пункту 1.5 договору фінансового лізингу лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем виключно за зобов'язанням щодо продажу предмета лізингу.

У пункті 10.5 договору фінансового лізингу зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (п. 10.6 договору).

Вказані положення договору фінансового лізингу за своїм змістом свідчать про право лізингодавця в односторонньому порядку змінювати платежі.

За змістом частини 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору фінансового лізингу, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.

Пунктами 3.2.3 та 3.2.1 договору фінансового лізингу визначено, що лізингодавець має право залишити предмет лізингу в своєму салоні в разі наявності несплаченого лізингоодержувачем лізингового платежу в строки та у порядку передбаченими даним договором. В такому випадку предмет лізингу залишається в салоні лізингодавця до моменту погашення заборгованості по умовам даного договору, але не більше 1 календарного місяця. У разі непогашення заборгованості лізингоодержувачем протягом 1 календарного місяця з моменту виникнення такої заборгованості та після закінчення місячного терміну, вказаного в даному пункті, договір фінансового лізингу вважається таким, що втратив силу та є розірваним лізингодавцем за порушення лізингоодержувачем умов укладеного договору.

З метою забезпечення належного виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань по договору фінансового лізингу, лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача надати протягом 30 календарних днів з моменту направлення лізингодавцем відповідної вимоги - додаткової гарантії у вигляді договору поруки. При укладанні договору поруки поручителі повинні надати лізингодавцю документи, що підтверджують дохід кожного з поручителів, який повинен дорівнювати або бути більшим, ніж сума щомісячного лізингового платежу. У разі ненадання або відмови лізингоодержувача надати визначені даним пунктом гарантії, лізингодавець має право залишити транспортний засіб (предмет лізингу) у себе та не передавати його лізингоодержувачу до моменту виконання вимоги лізингодавця щодо надання гарантій. У випадку, коли предмет лізингу вже передано лізингоодержувачу, а останній не виконує вимогу щодо надання додаткових гарантій подальшого виконання договору, то лізингодавець має право вилучити предмет лізингу у лізингоодержувача до моменту надання лізингоодержувачем гарантій, визначених даним пунктом.

Відповідно до пункту 3.2.6 договору лізингодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов договору. При цьому, лізингодавець не зобов'язаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання договору.

Згідно із пунктом 3.2.7 договору фінансового лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати даний договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу та у разі не обрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом одного року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу всі сплачені ним кошти за мінусом адміністративного платежу.

Пунктом 10.15 договору передбачено, що у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобов'язаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів. При цьому, раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають.

При розірванні договору лізингодавець повертає лізингоодержувачу тільки 40 відсотків від сплаченого авансового платежу, як штраф за дострокове розірвання договору (п.12.1 договору).

Аналіз змісту укладеного між сторонами договору фінансового лізингу дає підстави для висновку про те, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки та значно розширені права лізингодавця, зокрема, щодо виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача, передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, при цьому, адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умови договору не передбачають, договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлено жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги відповідача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Заочне рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді