Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 332/1279/17 Головуючий у 1-й інстанції Андрюшина Л.А.
Номер провадження 22-ц/778/3292/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Гончар М.С.,

ОСОБА_2,

за участі секретаря Фесенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 12 серпня 2006 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2013 року. Від спільного життя з відповідачем вони мають малолітню дитину сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не надає в повному обсязі матеріальної допомоги на утримання дитини, вона вимушена звернутись до суду з вище вказаним позовом.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила суд стягнути із ОСОБА_3О на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6Д, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1200 грн. щомісяця, з індексацією відповідно до Закону, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Застосувати негайне виконання рішення у розмірі платежу за один місяць, а також судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Заводського районного суду Запорізької області від 07 липня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6Д,, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 750 грн. щомісяця, з індексацією відповідно до Закону, починаючи з 12 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_3 судовий збір на користь держави у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_3О, на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 аліменти у розмірі 450 грн.

ОСОБА_7, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ( судової повістки) ( а.с.129 ), до апеляційного суду не зявилася, причини неявки в судове засідання не повідомила, будь яких письмових клопотань від неї не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст. ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності позивача ОСОБА_7

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2006 року. Шлюб був розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2013 року, яке набрало законної сили 04.11.2013 року (а.с. 4, 5).

Згідно свідоцтву про народження серії 1-ЖС № 175006 встановлено, що сторони мають малолітню дитину сина ОСОБА_6, 31травня ІНФОРМАЦІЯ_2. Батьком у свідоцтві про народження дитини зазначений відповідач ОСОБА_3, матірю зазначена позивач ОСОБА_4 (а.с. 6).

Згідно свідоцтву про шлюб серії І-ЖС №163740 відповідач ОСОБА_3 з 20.11.2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, якій після реєстрації шлюбу присвоєне прізвище ОСОБА_3 (а.с. 30).

З свідоцтва про народження серії І-ЖС №310118 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_9, яка народилася 06.05.2016 року (а.с. 31).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та стягуючи з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 750,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд врахував всі обставини, передбачені ст. 182 СК для визначення розміру аліментів, зокрема, стан здоров'я, наявність інших утриманців та матеріальне становище дитини, матеріальний стан як позивача так і відповідача, у відповідності зі ст. 184 СК України, стягнув аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 750,00 грн. на утримання дитини, оскільки відповідач не працює, має нерегулярний, мінливий дохід.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Згідно ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 27 Конвенції про права дитини передбачено, що батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Ураховуючи наведене, на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції, з урахуванням положень ст. 184 СК України, вирішуючи спір та стягуючи з відповідача аліменти на неповнолітнього сина у сумі 750,00 грн., правильно виходив із того, що за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем відповідач спроможний сплачувати аліменти саме у такому розмірі, та взявши до уваги правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, визначив аліменти в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач має нерегулярний та мінливий дохід.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 року він сплачує аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, внаслідок чого наявні підстави для стягнення аліментів в розмірі 450 грн. не заслуговує на увагу.

У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01.05.2017 року становить 1426,00 грн., отже, на кожного із батьків припадає як мінімум по 713 грн. 00 коп.

Як вбачається з матеріалів справи при визначені розміру аліментів, судом враховані положення ст. ст. 182, 184 СК України, вимоги ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", та обґрунтовано стягнуто з відповідача на утримання малолітньої дитини аліменти у сумі 750,00 грн. до досягнення нею повноліття.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 знаходиться вкрай важкому матеріальному становищі, та не може сплачувати аліменти на малолітнього ОСОБА_6 у визначеному судом розмірі 750 грн. (щомісяця), останній суду не надав.

За таких обставин, доводи відповідача про те, що розмір аліментів стягнутий судом є завеликий належними доказами не спростований, а тому є безпідставними.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, які були надані сторонами на засадах змагальності, рівні обов'язки батьків по утриманню дітей, керуючись засадам розумності та справедливості, судова колегія погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів.

Інші докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: