АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/2081/16-ц Головуючий в суді І інстанції
Номер провадження: 22-ц/791/238/17 Венглевська Н.Б.
Доповідач: Бездрабко В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2017 року лютого місяця 23 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Бездрабко В.О.

Суддів: Кузнєцової О.А.

Приходько Л.А.

Секретар: Чертков Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Карпенко Олександр Георгійович, ОСОБА_7 про визнання удаваними договорів купівлі-продажу в частині покупця, визнання покупцем, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до місцевого суду із вказаним позовом, в якому зазначає, що з 2010 року займається підприємницькою діяльністю. В 2012 році з метою розширення своєї діяльності вирішив придбати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 для подальшої його реконструкції в магазин. Вказує, що в лютому 2013 року ним було узгоджено з продавцем ОСОБА_5 ціну будинку та земельної ділянки, однак з метою уникнення сплати підвищених ставок податків, передбачених Проектом Закону «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування багатства та предметів розкоші», вирішив оформити право власності на вказаний будинок на свого сина - відповідача ОСОБА_4.

01 березня 2013 року він разом із сином ОСОБА_4 звернулися до приватного нотаріуса Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Карпенка О.Г., де уклали з ОСОБА_5 договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, покупцем за якими виступив ОСОБА_4, хоча фактично зазначені об'єкти нерухомості придбав особисто позивач, про що також було відомо продавцю ОСОБА_5, оскільки саме ОСОБА_3 (заявник) домовлявся із ним про усі істотні умови договору та сплатив узгоджену ціну.

Крім того зазначає, що після придбання спірного житлового будинку він провів його реконструкцію, на що витратив особисті та позичені грошові кошти. Після завершення реконструкції будинку, 18 березня 2015 року Реєстраційною службою Генічеського районного управління юстиції Херсонської області на ім'я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

На час укладення договорів купівлі-продажу ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7, котра після розірвання, в червні 2016 року шлюбу, звернулася до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя, в тому числі спірного житлового будинку із земельною ділянкою.

Позивач вважає, що вказаним позовом порушується його право власності на зазначений будинок та земельну ділянку, оскільки фактично саме він є покупцем спірного нерухомого майна, яке придбано за його кошти, а тому просив визнати договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладені 01 березня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчені приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Карпенко О.Г., зареєстровані у реєстрі за №178 та №179 відповідно, удаваними в частині покупця; визнати покупцем за вказаними договорами ОСОБА_3; визнати недійсним свідоцтво про право власності від 18 березня 2015 року на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, видане реєстраційною службою Генічеського районного управління юстиції в Херсонській області; визнати за позивачем право власності на нерухоме майно.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, сторони та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не піддягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 01 березня 2013 року за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу, укладеними між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, останній придбав житловий будинок, площею 35,5 кв м, з господарськими будівлями та спорудами, та земельну ділянку, загальною площею 500 кв м, які розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Зміст договорів свідчить, що продаж житлового будинку вчинений за 65326,00грн., земельної ділянки за 78265,00грн., розрахунок за договорами проведений готівкою, після узгодження тексту договорів. Сторони обумовили, що підписання договорів свідчить про здійснення розрахунків.

Згідно п.14 та п.12 договорів продавець та покупець стверджували, що розуміють природу вчинених правочинів; при укладенні договорів відсутній обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договори укладені у відповідності до справжньої волі сторін; правочини вчинені з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивними); правочини не приховують інші правочини (не є удаваними) - а.с.13-16.

Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тобто, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У сторін виникають права та обов'язки, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Волевиявлення сторін в удаваному правочині повинно бути спрямоване на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином.

Удаваним може бути визнаний не весь правочин, а лише в частині когось з його учасників. Саме позивач повинен довести, що обов'язки покупця за договором купівлі-продажу виконані ним, і він же скористався правами покупця (він домовлявся про істотні умови договору купівлі-продажу, зокрема, про ціну, з продавцем, сплатив власні кошти за придбане майно; придбав нерухоме майно для себе та використовує його одразу після придбання), а відповідач вдає покупця, будучи формально вписаним таким в договір.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що саме він був покупцем за спірними договорами, узгоджував істотні умови договорів із продавцем, сплатив власні кошти за придбане майно та придбав спірні будинок та ділянку для свого використання, провівши реконструкцію домоволодіння.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, як таким, що відповідає встановленим судом обставинам у справі та зібраним доказам.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Допитаний в суді першої інстанції приватний нотаріус Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Карпенко О.Г. пояснив, що під час укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу були присутні покупці - подружжя ОСОБА_3 та продавець ОСОБА_5 Кошти за придбане майно сплачував ОСОБА_4, а ОСОБА_7, як дружина, надала письмову згоду на придбання нерухомості.

Із пояснень ОСОБА_7 в судах першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 з 2008р. по 2014року був зареєстрований приватним підприємцем та здійснював відповідну діяльність. Також подружжя ОСОБА_3 допомагало у здійсненні підприємницької діяльності позивачу ОСОБА_3, за що мали заробіток, з якого утримувалася сім'я, накопичувалися власні кошти, здійснювався відпочинок за кордоном. Саме подружжям проводився пошук та огляд житла у м.Генічеську, проводився розрахунок за придбану нерухомість, що відповідачем ОСОБА_4 під час розгляду справи не заперечувалося та підтверджується технічним записом судового засідання.

Матеріали справи свідчать, що після укладення спірних договорів, була проведена реконструкція житлового будинку та 18 березня 2015 року власнику - ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок, з вбудованим магазином, загальною площею 563,5 кв м.

З 24 вересня 2014року ОСОБА_7 разом із неповнолітнім сином ОСОБА_8 зареєстрована у спірному домоволодінні.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції відповідно до норм статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_3 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним виконані обов'язки покупця за договорами купівлі-продажу, у тому числі взагалі відсутні докази про передачу позивачем ОСОБА_4 коштів для придбання майна та проведення його реконструкції. При цьому встановлено та не заперечується позивачем, що протягом 2013-2015р. ним здійснювалися ремонтні роботи на інших належних йому об'єктах нерухомості в с.Новоолексіївка Генічеського району, а відтак суд правильно не прийняв до уваги надані ОСОБА_3 квитанції на придбання будівельних матеріалів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також позивачем не доведено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виникли інші правовідносини, ніж передбачені договорами купівлі-продажу, і саме на виникнення цих правовідносин була спрямована їх воля. Разом з тим, у п. 14, 12 спірних договорів продавець та покупець підтвердили, що договори не носять характеру фіктивного та удаваного правочину. Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз'яснено нотаріусом.

Докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевим судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : В.О.Бездрабко

Судді: О.А.Кузнєцова

Л.А.Приходько