18 жовтня 2017 року , м.Сватове
Сватівський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Осіпенко Л.М.,
за участю секретаря Тиріної В.С.,
представника третьої особи Ачкасової С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, третя особа Сватівська міська рада Луганської області,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування якого зазначив, що 13.10.2011 р. було розірвано шлюб, укладений між ним та відповідачем. Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідач ОСОБА_3 після розірвання шлюбу мешкає окремо, у вихованні доньки участі не приймає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним оглядом та лікуванням, не цікавиться здоров'ям дитини, не надає кошти на її утримання. У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, позивач просить позбавити її батьківських прав по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з неї аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/3 частки від заробітку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до повноліття дитини.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні позову та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач у судове засідання не з'явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. (а.с. 41).
Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав, а в частині позовних вимог про стягнення аліментів покладалася на розсуд суду.
Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явилася, на підставі ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за її відсутності та ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Перевіривши надані суду документи, з'ясувавши правову позицію позивача, третьої особи, заслухавши свідків, встановивши наявність достатніх для того законних підстав, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне.
Так, відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
На підставі досліджених в судовому засіданні документів, оцінивши їх як належні та допустимі докази, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження та є достовірними.
Судом встановлено, що 13.10.2011 р. було розірвано шлюб, укладений між позивачем та відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9-10).
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 28.08.2015 р. неповнолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з позивачем ОСОБА_1 та знаходиться на його утриманні, позивач створює належні умови для її проживання (а.с. 7).
Згідно довідки лікаря-педіатра Центру первинної медико-санітарної допомоги Сватівського району від 10.10.2017 р., догляд за неповнолітньою ОСОБА_4, коли вона хворіє, здійснює її батько ОСОБА_1 та ОСОБА_5, також вони привозять дитину на профілактичні огляди та проведення щеплень (а.с. 43).
Відповідно до характеристики КЗ «НВК Сватівської ЗОШ І ст. - гімназії», довідки № 46 від 03.10.2017 р., ОСОБА_4 навчається у школі з першого класу. Батько, ОСОБА_1 та його дружина, ОСОБА_5 приділяють належну увагу вихованню доньки: цікавляться успішністю і поведінкою доньки в школі, завжди відвідують батьківські збори, здійснюють всі необхідні фінансові оплати по школі. Про біологічну матір нічого не відомо, в школі вона ніколи не з'являлася, ОСОБА_5 ОСОБА_4 називає мамою. (а.с. 44, 46).
Як вбачається з акту з місця проживання, вихованням, утриманням, лікуванням ОСОБА_4 займається її батько ОСОБА_1 та ОСОБА_5, з боку матері ОСОБА_3 увага дитині не приділялася, за місцем проживання дитини вона не з'являлася, вихованням та утриманням доньки не займалася (а.с. 45).
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні надала пояснення, що неповнолітня ОСОБА_4 з осені 2012 року проживає разом з нею та позивачем ОСОБА_1 та вони спільно займаються її вихованням. За весь цей час мати дитини жодного разу не телефонувала, не цікавилася дитиною.
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона є бабусею неповнолітній ОСОБА_4 З народження дитини відповідач ОСОБА_3 залишала дитину та інколи з'являлася, а влітку 2012 року вона залишила дитину їм на виховання та жодного разу після цього не з'явилася. Коли вона зателефонувала ОСОБА_3 та попросила поговорити з дитиною, відповідач їй відповіла, що вихованням дитини повинен займатися батько дитини, а в неї інше життя з іншим чоловіком. Спочатку вихованням онуки займалася вона з чоловіком, а згодом син зустрів ОСОБА_5, з якою став спільно проживати і вони забрали неповнолітню ОСОБА_4 та разом стали її виховувати.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні надав пояснення, що він є дідом неповнолітній ОСОБА_4, близько п'яти років тому відповідач ОСОБА_3 привезла онуку в сел. Біловодськ Луганської області, де він раніше проживав разом з дружиною - бабусею дитини та залишила її з ними. З цього часу йому нічого про відповідача не відомо, матеріальну допомогу на утримання дитини вона не надавала, не відвідувала дитину та взагалі не цікавилась нею. Спочатку вихованням онуки займалися вони з дружиною, а згодом син зустрів ОСОБА_5, з якою став спільно проживати і вони разом стали виховувати дитину.
Відповідно до частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
За змістом роз'яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Згідно висновку Сватівської міської ради від 28.08.2015 року, доцільно позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яким суд погоджується, так як він відповідає вимогам законодавства, є обґрунтованим і винесеним після належного з'ясування обставин невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків. (а.с. 6).
Відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов'язки щодо своєї дитини, не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не відвідує, таке невиконання батьківських обов'язків відбувається протягом тривалого часу, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Судом не встановлено фактів перешкоджання відповідачу у здійсненні нею своїх батьківських прав чи обов'язків. Все вищезазначене свідчить, що ОСОБА_3 самоусунулася від виконання батьківських обов'язків.
За встановлених обставин винної поведінки відповідача ОСОБА_3 та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов'язками, враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків та необхідність позбавлення її батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В той же час відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень наданих в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 17 встановлено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.
Заявляючи вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що відповідач працює та отримує заробіток (дохід).
Визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з принципу справедливості і обов'язку обох батьків приймати участь в утриманні дітей. При визначенні розміру аліментів, суд, у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2017 рік", прожитковий мінімум на одну дитину від 6 до 18 років з розрахунку на місяць з "01" травня 2017 року становить 1777 грн. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач повинна сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 888,50 грн. (1777 : 2), що складає 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.
Статтею 184 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Суд, визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дитину, приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 11 липня 2017 року, а відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Згідно з п. 1 ч. 1ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу.
У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно також стягнути судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 640 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 57, 88, 215, 223, 224-226, 367 ЦПК України, ст.2, 6, 7, 15, 17-19, 164-167, 180, 181 Сімейного кодексу України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, третя особа Сватівська міська рада Луганської області - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 888 (вісімсот вісімдесят вісім) гривень 50 коп. щомісячно, починаючи з 11 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
В іншій частині позовних вимог - відмовити за необґрунтованістю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: Л.М.Осіпенко