У х в а л а

іменем україни

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору позики від 16 березня 2006 року недійсним.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року, позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

25 листопада 2015 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси відкрито провадження у даній справі та справу призначено до попереднього судового засідання на 16 грудня 2015 року.

Відповідно до журналу судового засідання від 16 грудня 2015 року попереднє судове засідання було відкладено на 09 лютого 2016 року. Усі сторони у справі були повідомлені.

У зв'язку із поданою 09 лютого 2016 року заявою ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи слухання було відкладено на 16 березня 2016 року (а. с. 42).

10 березня 2016 року від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до суду надійшла заява з проханням відкласти розгляд справи у зв'язку з зайнятістю (а. с. 46).

Згідно з журналом судового засідання від 16 березня 2016 року сторони у справі до суду не з'явилися, розгляд справи відкладено на 20 квітня 2016 року (а. с. 47).

У судове засідання 20 квітня 2016 року позивач не з'явився, розгляд справи призначено на 08 червня 2016 року (а. с. 50-51).

Відповідно до довідки секретаря судового засідання від 08 червня 2016 року у зв'язку з перебуванням судді у відпустці справу до слухання призначено на 27 червня 2016 року (а. с. 55).

Із довідкового листа суду від 08 червня 2016 року вбачається, що про час та місце розгляду справи на 27 червня 2016 року були повідомлені представник відповідача - ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_2, про що сторони особисто розписалися (а. с. 56).

У судове засідання, що було призначено на 27 червня 2016 року сторони, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи до суду, не з'явилися, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 03 серпня 2016 року (а. с. 57).

Частиною 5 ст. 74 ЦПК України передбачено, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_2 про судове засідання, що було призначено на 03 серпня 2016 року був повідомлений 08 липня 2016 року, про що особисто розписався (а. с. 69).

Таким чином, посилання позивача на те, що суд у порушення вимог ст. 74 ЦПК України не надіслав йому повістку про розгляд справи, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_2 під розписку був повідомлений про наступне судове засідання у суді першої інстанції (а.с. 56).

У судове засідання, що було призначено на 03 серпня 2016 року сторони до суду не з'явилися (а. с. 73).

В матеріалах справи відсутнє клопотання позивача або його представника про розгляд справи за його відсутності.

Постановляючи 03 серпня 2016 року ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що оскільки позивач, будучи належним чином повідомленим про дату та місце проведення судових засідань 27 червня та 03 серпня 2016 року, повторно у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, клопотання позивача або його представника про розгляд справи за його відсутності відсутнє, то позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Такі висновки судів ґрунтуються на законі та узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги позивача про неналежне повідомлення судом про дату та місце проведення судових засідань 27 червня та 03 серпня 2016 року спростовуються матеріалами справи (а. с. 56, 69).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин, неявки в судові засідання позивача, якому було відомо про провадження у справі, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданого до суду позову, що в свою чергу призвело до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті виниклого спору.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко