Єдиний унікальний номер 341/489/17
Номер провадження 2/341/314/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Максимчина Ю.Д.

секретаря c/з ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Галичі цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_5 про стягнення коштів за кредитним договором, суд -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_6 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 і просить стягнути з нього в користь публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» 274777 грн. 34 коп. заборгованості за кредитним договором.

Виходячи з суті поданого позову, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_6 зазначає, що 15 травня 2007 року відповідач ОСОБА_5 на підставі кредитного договору № 2/07/17-05/а отримав від ПАТ «ВіЕйБі Банк» кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 34851,48 дол. США для проведення розрахунків по рахунку 32/М-1 від 23.04.2007р. з ТОВ «Карпати Мотор» у якості оплати транспортного засобу Honda Accord.

Як зазначає позивач, 23 грудня 2009 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області ухвалювалось рішення в справі № 2-64/2010 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № 2/07/17-05/а від 15.05.2007 року в розмірі 153013,02 гривні та 1650,13 гривень судових витрат. Позивач стверджує, що вищевказане судове рішення не виконано в повній мірі, а тому позивач вправі згідно ст. 625 Цивільного кодексу України та правових висновків Верховного Суду України в справах № 6-1206цс15 та 6-2739цс15 одержати від відповідача різницю між тією заборгованістю, що вже стягнута на підставі судового рішення та облікованою сумою заборгованості станом на 04.11.2016р..

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2/07/17-05/а станом на 04.11.2016р., що поданий позивачем, в ціну позову входять наступні грошові вимоги: 10450,19 дол. США, що складає згідно курсу НБУ на дату розрахунку 266641,17 гривень проценти за користування кредитом за період з 09.08.2010 року по 04.11.2016 року; 8136,16 гривень штрафу за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка).

Враховуючи існування непогашеної заборгованості по кредитному договору № 2/07/17-05/а від 15.05.2007 року, понад ту, що стягнута на підставі рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області в справі № 2-64/2010, позивач просить її стягнути з відповідача.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився. Представник ОСОБА_5 ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечив з мотивів відсутності у позивача права нараховувати проценти за користування кредитом після закінчення терміну дії кредитного договору. Окрім цього, в поданому відповідачем письмовому запереченні від 18.08.2017р. міститься заява про застосування до вимог позивача трирічного строку позовної давності.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, в подальшому в судове засідання не зявлялись на конференц зв'язок не виходили.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (тобто, положення про договір позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання процентів від суми позики. Розмір та порядок одержання процентів встановлюється договором.

Виходячи з умов п 1.2. укладеного 15.05.2007р. між позивачем та відповідачем кредитного договору №2/07/17-05/а, кредитні кошти надаються терміном по 14.05.2013 року.

Згідно п. 1.3. кредитного договору №2/07/17-05/а, за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13,0% річних.

Пунктом 2.4. кредитного договору №2/07/17-05/а визначено, що плату, визначену в п. 1.3. даного Договору Позичальник зобовязаний сплатити на умовах, визначених в п. 2.4.1. 2.4.3.

Згідно п. 2.4.2. вказаного вище договору, розрахунок процентів за користування кредитними коштами здійснюється у валюті кредиту щомісячно у день сплати. При розрахунку процентів враховується день видачі кредитних коштів та виключається останній день терміну повернення кредитних коштів, згідно п. 1.2. цього Договору.

Відповідно до п. 2.4.3. кредитного договору №2/07/17-05/а, при простроченні повернення кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами нараховуються в порядку визначеному п. 2.4.1.-2.4.2.

Керуючись ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК).

Ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання.

Таким чином умови п. 2.4.2. та 2.4.3. кредитного договору №2/07/17-05/а у взаємозвязку з п. 1.2. цього ж Договору дають підстави вважати, що сторони кредитного договору погодили, що проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються за виключенням останнього дня повернення кредиту 14.05.2013 року. Оскільки кредитний договір не містить інших умов про право банку нараховувати та вимагати сплати процентів після 14.05.2013 року, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_5 процентів по кредитному договору №2/07/17-05/а після 14.05.2013р. до задоволення не підлягають.

Слід зазначити, що в позовній заяві є посилання на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2009 року в справі № 2-64/2010 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № 2/07/17-05/а від 15.05.2007 року в розмірі 153013,02 гривні та 1650,13 гривень судових витрат. Однак до позову долучене рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2011 року в справі № 2-64/2011, з якого вбачається, що суд встановлює заборгованість ОСОБА_5 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» по кредитному договору № 2/07/17-05/а від 15.05.2007 року станом на 27.09.2010 року в загальному розмірі 153013,02 гривні. Отже, дата початку нарахування процентів банком з 09.08.2010р. не співпадає з датою (27.09.2010 року), станом на яку рішенням Галицького райсуду від 28 лютого 2011 року в справі № 2-64/2011 вже стягнуто заборгованість по кредиту.

Окрім цього, виходячи з мотивувальної та резолютивної частин вказаного судового рішення, не можна встановити всі складові частини заборгованості, тобто основну суму боргу, проценти, штрафи/пеню, а тому для суду не є можливим перевірити, чи є достовірною зазначена в позові різниця між процентами, що стягнуті даним рішенням (4457,09 дол. США) і загальною сумою процентів станом на 04.11.2016р., що як стверджує позивач складає 14907,28 дол. США.

Суд зобовязаний надати правову оцінку також і заявленим відповідачем строкам позовної давності, про застосування яких просить останній.

Ураховуючи положення ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, що закріплена ст. 257 ЦК України становить три роки.

Інша тривалість строку позовної давності у кредитному договорі № 2/07/17-05/а від 15.05.2007 року його сторонами не передбачена.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з численних правових висновків Верховного Суду України, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань.

З розрахунку заборгованості по кредиту, що виконаний позивачем станом на 04.11.2016р. видно, що проценти за користування кредитом позивач обраховує щомісячно, виходячи з ставки 13% річних на суму залишку основного боргу.

В даному випадку трирічний строк позовної давності, тобто 36 місяців, що передують поданню позову застосовуються до вимог позивача про стягнення щомісячних платежів по процентах з 09.08.2010р. по 14.05.2013р.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

На підставі ст.ст. 251,252,525-527, 530, 546,548-550,,598,610, 612, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити публічному акціонерному товариству «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_6 в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором № 2/07/17-05/а від 15.05.2007 року в розмірі 274777,34 грн. повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Івано-Франківської області через Галицький районний суд Івано-Франківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:ОСОБА_7