АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року у справі за заявою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер 58380879, виданий 28.04.2016 року.

Накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, який належить ОСОБА_1 на підставі акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: НОМЕР_1, виданий 20.08.2012 року.

В іншій частині - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на нерухоме майно відповідача ОСОБА_1, а саме:

- квартиру АДРЕСА_1;

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2;

- земельну ділянку 1200 кв.м. у АДРЕСА_3;

- земельну ділянку 1510 кв.м у АДРЕСА_4;

- земельну ділянку 370 кв.м у АДРЕСА_4

Посилається на значну суму заборгованості відповідача, вважає, що існує загроза вчинення відповідачем дій, спрямованих на уникнення майнової відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, в тому числі, шляхом відчуження належного йому майна.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», яким передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову -- це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики і посилається на те, що представниками позикодавця направлялися претензія від 25.01.2017 року та вимога від 24.05.2017 року щодо негайного повернення позики. Натомість, відповідач відповіді на вказані листи не надав та позику не повернув.

Проте, посилання на незадоволення відповідачем пред'явлених йому вимог про повернення боргу від 25.01.2017 року та від 24.05.2017 року не може бути доказом наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову, враховуючи відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження отримання відповідачем вимог позивача.

Крім того, судом першої інстанції не досліджено наявність доказів на підтвердження достатнього обгрунтування для забезпечення позову та не зазначено достатніх підстав і мотивів, з яких суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також, колегія суддів зазначає, що в заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 посилається на його звернення з позовом про стягнення заборгованості з відповідача до Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області, та у зв'язку з цим просить накласти арешт на нерухоме майно відповідача.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, що призвело до помилкових висновків суду про часткове задоволення заяви.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду про забезпечення позову постановлена з порушенням норм процесуального права, є передчасною, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року - скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: