АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 674/734/16-ц
Провадження № 22-ц/792/303/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Спірідонової Т.В.,

суддів Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар Лапко Ю.В., Кошельник В.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Комунальної установи Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека» на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунальної установи Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека», третя особа без самостійних вимог Дунаєвецька міська рада Хмельницької області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

В травні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом та після уточнення позовних вимог просила поновити на роботі на посаді завідуючої відділу організаційно-методичної, довідково-бібліографічної та краєзнавчої роботи Комунальної установи Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 квітня 2016 року по день фактичного поновлення на роботі та 5000грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що вона займала посаду завідуючої відділу організаційно-методичної, довідково-бібліографічної та краєзнавчої роботи комунальної установи Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека». Загальний безперервний стаж трудової діяльності становить близько 45 років. 19.04.2016р. її звільнено із займаної посади у зв'язку із ліквідацією та скороченням посади згідно із наказом №22-нк від 18.04.2016 року. Звільнення вважає незаконним, проведеним всупереч чинному законодавству та із істотним порушенням її прав як працівника та члена первинної профспілкової організації. Так, 09 лютого 2016 року згідно з протоколом №5 засідання профспілкового комітету районної бібліотеки КУ ДМР «Дунаєвецька міська бібліотека» відмовлено в погодженні щодо її скорочення і дана відмова обгрунтована ст.252 КЗпП України. В подальшому, 18 лютого 2016 року, Хмельницька обласна організація профспілки працівників культури направила лист, в якому також відмовлено відповідачу _______________________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції ОСОБА_4 Категорія: 54

Доповідач Спірідонова Т.В.

у наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 Однак всупереч обґрунтованій відмові первинного профспілкового органу, в порушення ст.252 КЗпП України її було звільнено із займаної посади. При звільненні позивачу не було запропоновано зайняти іншу посаду. У звязку з незаконним звільненням на її користь підлягає стягненню середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, а також заподіяна моральна шкода.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_3 на роботі в Комунальній установі Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека» на посаді завідуючої відділом організаційно-методичної, довідково-бібліографічної та краєзнавчої роботи з 19 квітня 2016 року. Стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 квітня 2016 року по 14 грудня 2016 року у розмірі 26792грн.17коп. та моральну шкоду у розмірі 1000грн. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2016 року у рішенні суду виправлено назву відповідача на «Комунальна установа Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека», а також період вимушеного прогулу замість «20 квітня 2016 року» на «19 квітня 2016 року».

В апеляційній скарзі представник Комунальної установи Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмова первинної профспілкової організації та відмова Хмельницької обласної профспілки працівників культури у наданні згоди на розірвання трудового договору є необґрунтованими. Помилковим є висновок суду про те, що позивачу не пропонувалась робота за фахом і кваліфікацією, оскільки вакантні посади були відсутні. Також, суд здійснив нарахування середньої заробітної плати в порушення «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995р. №100.

Представник апелянта Комунальної установи Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека» ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Позивач ОСОБА_3 повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п. п. 1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції не дотримався положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, який підлягав застосуванню.

У звязку з порушенням судом норм матеріального права оскаржуване рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 18 березня 1977 року була прийнята на посаду бібліотекаря в районну бібліотеку для дітей (наказ №21 від 16.03.1977р.), а 01.03.2001 року переведена на посаду завідуючої відділу організаційно-методичної, довідково-бібліографічної та краєзнавчої роботи (наказ №15 від 01.03.2001р.).

Наказом №22-нк від 18 квітня 2016 року позивача звільнено з посади завідуючої відділу організаційно-методичної, довідково-бібліографічної та краєзнавчої роботи 19.04.2016 року у звязку з ліквідацією відділу та скороченням посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією даного наказу.

Згідно з записом №17 від 19.04.2016р. в трудовій книжці ОСОБА_3 здійснено запис «звільнена у звязку з скороченням посади завідуючої відділу організаційно-методичної, довідково-бібліографічної та краєзнавчої роботи п.1 ст.40 КЗпП України» (наказ №22-нк від 18 квітня 2016 року).

Згідно з п.п.8.1-8.3 Статуту Комунальної установи Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека», затвердженого 05 січня 2016р. №4-3/2016р., міська бібліотека утримується за кошти бюджету Дунаєвецької міської ради. Гранична чисельність, фонд оплати праці працівників міської бібліотеки, видатки на її утримання визначаються Дунаєвецькою міською радою. Кошторис, штатний розпис міської бібліотеки, затверджується головою міської ради за погодженням з фінансовим відділом Дунаєвецької міської ради.

Відповідно до затвердженої головою Дунаєвецької міської ради структури Комунальної установи Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека» станом на 01.01.2016 року в міській бібліотеці був ведений відділ організаційно-методичної, довідково-бібліографічної та краєзнавчої роботи, де було дві посади: зав.відділом і бібліограф І категорії.

Наказом директора бібліотеки від 01.02.2016 року №5-н «Про зміни в організації праці, структурі та штатному розписі КУ Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека» з метою економного та раціонального використання коштів місцевого бюджету, стабільного функціонування установи вирішено внести з 15.02.2016 року зміни в штатний розпис та структуру комунальної установи; ліквідувати відділ організаційно-методичної, довідково-бібліографічної та краєзнавчої роботи, скоротити посади: завідуючої відділу організаційно-методичної, довідково-бібліографічної та краєзнавчої роботи, бібліотекаря 1 категорії відділу організаційно-методичної, довідково-бібліографічної та краєзнавчої роботи; створити: методико-бібліографічний сектор і ввести посаду завідуючої методико-бібліографічного сектору.

З наказом позивачка ОСОБА_3 не була ознайомлена, про що свідчить аркуш ознайомлення з наказом від 01.02.2016 року №5-н.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відбулася ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням іншого структурного підрозділу, що не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, і свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч.2 ст.40, ст. ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012р. у справі № 6-65цс 12.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пп. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові №6-491цс15 від 1 липня 2015 року.

11 лютого 2016 року наказом директора бібліотеки №10-нк ОСОБА_3 попереджено про скорочення посади і наступне вивільнення та про неможливість працевлаштування у звязку з відсутністю вакантних посад, які б відповідали її кваліфікації та освіті.

З тексту даного наказу вбачається, що враховуючи переважне право на залишення на роботі, 6-ти працівникам бібліотеки запропоновано вакантні посади, які позивачу не пропонувалися.

Позивач являється членом профспілкового комітету бібліотечних працівників Дунаєвецької територіальної громади і членом президії обкому профспілки Хмельницької області.

Профспілковий комітет бібліотечних працівників розглянув подання директора Комунальної установи Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека» ОСОБА_5 від 02.02.2016 р. щодо змін в організації праці в установі та скорочення ОСОБА_3 та рішенням профкому від 09.02.2016 року відмовив у надані згоди на скорочення, оскільки позивач є членом президії обкому профспілки Хмельницької області і відповідно до ст. 252 КЗпП України скороченню не підлягає.

Хмельницька обласна організація профспілки працівників культури відмовила у наданні згоди на звільнення ОСОБА_3, посилаючись на порушення відповідачем норм, зокрема ст.49-2, ст.49-4, ст.42, ч.3 ст.252 КЗпП України.

Відповідно до ч.4 ст.252 КЗпП України звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв'язку із станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби). Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків або за власним бажанням, за винятком випадків, якщо це пов'язано із станом здоров'я.

Аналогічні положення містяться у ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7

ст.40 та п.п. 2, 3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобовязаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №6-703 цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, профспілковою організацією прийняті рішення про відмову у наданні згоди на звільнення позивача з наведенням обґрунтування такої відмови, а тому посилання представника апелянта на те, що прийняті профспілковими органами рішення не мали обґрунтування відмови у наданні згоди є помилковим.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поновлення позивача на посаді, оскільки звільнення позивача було проведено із порушенням вимог діючого законодавства, а саме положень ч.7 ст.43 КЗпП України, та правильно врахував, що відмова профспілкової організації у наданні згоди на звільнення позивача була мотивована, так як у ній міститься посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника.

Разом із тим при вирішенні позову про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд припустився помилки.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п.4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога

працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

У довідці про заробітну плату позивача було включено матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 2193грн. та суму допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю в розмірі 475грн.60коп., які не повинні враховуватись при обчисленні середньої заробітної плати.

Відповідно до довідки Комунальної установи Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека» середньоденна заробітна плата позивача становить 154грн.03коп.

При звільненні позивача була виплачена вихідна допомога у розмірі середнього заробітку 2960грн.55коп., яка підлягає зарахуванню в рахунок суми, підлягаючої виплаті.

Час вимушеного прогулу ОСОБА_3 з 19 квітня 2016 року до 14 грудня 2016 року включно складає 167 робочих днів.

Тому, на користь позивача підлягає стягненню сума, яка визначена без утримання податку та інших обовязкових платежів, в розмірі 22762грн.46коп. (154,03х167- 2960,55).

За таких обставин, рішення суду слід змінити в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Комунальної установи Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека» задовольнити частково.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити.

Стягнути з Комунальної установи Дунаєвецької міської ради «Дунаєвецька міська бібліотека» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 22762грн.46коп. (сума визначена без утримання податку та інших обовязкових платежів).

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/ ОСОБА_6

Судді: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова