Справа № 647/340/17
№ провадження 2/647/220/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.03.2017 року Бериславський районний суд Херсонської області складі:
головуючого-судді: Корсаненкової О.О.
за участю секретаря: Чепурної-Білоус А.В.
представника позивача: ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Бериславська міська рада Херсонської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд
В лютому 2017 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25.08.2010 року вона є власницею квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_3 є її колишнім зятем, з її донькою розлучився у 2013 році, і з тих пір не проживає в вищевказаній квартирі. Відповідач квартирою не користується, не приймає участі в її утриманні. Крім того, його реєстрація в даній квартирі, перешкоджає ОСОБА_2 в повній мірі розпоряджатися своїм майном. У звязку з чим, позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_2 шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2.
В судовому засіданні представник позивача уточнила заявлені позовні вимоги, просила суд, в порядку ч.2 ст.405 ЦК України, визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, причину своєї неявки не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Представник Бериславської міської ради Херсонської області в судове засідання не зявився, заявою від 07.03.2017 року просив розглянути справу за його відсутності.
Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.
ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.08.2010 року (а.с.7-8) та відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.09.2010 року (а.с.10), є власницею квартири АДРЕСА_3.
В зазначеній квартирі, як вбачається із домової книги, крім доньки позивача ОСОБА_4 та онуки ОСОБА_5, також зареєстрований колишній зять позивача ОСОБА_3 (а.с.13-14).
Зі свідоцтва про одруження вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 04.12.1999 року (а.с.11), рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 25.12.2013 року шлюб розірвано (а.с.12).
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердили факт не проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 більше восьми років. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність фактів, повідомлених свідками. Дані про їх зацікавленість у вирішенні справи у суду відсутні.
Згiдно положень ст.4 ЦПК України суд, здiйснюючи правосуддя захищає права, свободи та iнтереси фiзичних осiб у спосiб, визначений законами України. Перелiк способів захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК Укаїни. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором.
В статті 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із положеннями норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11).
У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Враховуючи встановлені обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними доказами та положення діючого в Україні цивільного та житлового законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що права позивача як власника житла підлягають захисту у обраний нею спосіб відповідно до вимог ст.405 ЦК України.
У звязку з тим, що відповідач декілька років без поважних причин не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, ніяких перешкод у користуванні житловою площею йому не чинилось, суд вважає можливим визнати його таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.
Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.16, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Суддя О.О.Корсаненкова