Справа №489/6320/16-ц 16.03.2017 16.03.2017 16.03.2017
Провадження №22-ц/784/719/17
Єдиний унікальний номер судової справи: 489/6320/16-ц Суддя першої інстанції Кокорєв В.В.
Провадження №22-ц-784/719/17 Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

з участю: представника позивачки ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон для тимчасового проживання неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_4, на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року позивачка звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на утриманні позивачки і проживає в м. Шарджа Об'єднаних Арабських Еміратів (далі - ОАЕ).

Посилаючись на те, що вона хоче подорожувати з дитиною по різних країнах світу, в тому числі перетинати кордон України з метою приїзду на канікули та відвідування родичів, позивачка в уточнених позовних вимогах просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до ОАЕ з неповнолітньою донькою ОСОБА_5 без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька до досягнення дитиною 16-річного віку, а саме до 28 січня 2027 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, вірно застосував норми права, які регулюють спірні правовідносини і дійшов обґрунтованого висновку про неможливість задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 березня 2008 року по 22 серпня 2013 року, коли він був розірваний рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва. Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянку України.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 20 листопада 2013 року місце проживання малолітньої ОСОБА_5 визначено з матір'ю, ОСОБА_4.

18 травня 2014 року ОСОБА_3 надав письмову згоду, посвідчену консулом України в м. Дубай ОАЕ, на разовий виїзд з України до ОАЕ та повернення в Україну доньки ОСОБА_5 в період з 18 травня по 18 листопада 2014 року у супроводі її матері, ОСОБА_4

В подальшому ОСОБА_3 таких дозволів не надавав, однак, ОСОБА_5 до України не повернулась і має посвідчення особи постійного жителя ОАЕ де з 1 липня 2013 по 4 квітня 2015 року повний день відвідувала ДОУ "Little flower", а з 5 квітня 2015 року навчається там же півдня. Також ОСОБА_5 у 2016-2017 році навчається у 2-Б класі Міжнародної академії Сколарз.

Між тим, відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

У той же час, ст. ст. 141, 150, 153, 157 СК України встановлено, що батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини і зобов'язані виховувати її в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини повинно вирішуватись батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Інший з батьків не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Отже, чинне законодавство України передбачає можливість надання судом дозволу на разовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, та на короткий проміжок часу. Надання за рішенням суду дозволу на майбутні постійні виїзди дитини за кордон, чи постійне проживання там без згоди батька суперечить указаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Правильно встановивши, що задоволення вимог ОСОБА_4 фактично позбавить ОСОБА_3 на 9 років можливості спілкуватись з донькою ОСОБА_5 та брати участь у її вихованні, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

При цьому місцевий суд вірно не прийняв до уваги посилання представника позивача на те, що дитина тривалий час перебуває в ОАЕ, там навчається і має всі умови для нормального розвитку, оскільки на повноцінну участь у вихованні дитини мають право обоє батьків, а вданій справі вирішується лише питання про надання дозволу на виїзд за кордон для тимчасового проживання неповнолітньої.

Заборгованість відповідача по аліментах на користь доньки ОСОБА_5, на що вказує апелянт, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки не має правового значення при вирішенні питання про надання дозволу на виїзд за кордон для тимчасового проживання неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька.

Посилання представника позивачки на те, що відповідач ухиляється від явки до нотаріальної контори для дачі надання дозволу на виїзд за кордон для тимчасового проживання неповнолітньої доньки, дійсно мають місце, але така поведінка ОСОБА_3 викликана тим, що він вважає доньку викраденою і намагається це довести в судовому порядку, однак це ускладнено тим, що ОАЕ не ратифікували Гаазьку конвенцію про повернення викрадених дітей.

Інші доводи апеляції, які зводяться до необхідності задоволення позову, не спростовують висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_4 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий В.І. Козаченко

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк