УхвалА

іменем україни

6 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області про перерахування обчислення єдиного соціального внеску та відшкодування шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 6 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 13 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом та просила зобов'язати відділ освіти Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області нарахувати, обчислити та сплатити на відповідний рахунок управління Пенсійного фонду України у Теребовлянському районі Тернопільської області єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з заробітної плати встановленої відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 28 липня 2009 року за весь час вимушеного прогулу у зв'язку з її незаконним відстороненням, з помісячним відображенням її в первинному бухгалтерському та персоніфікованому обліках за період з 26 квітня 2006 року по 8 квітня 2008 року та з 14 травня 2008 року по 4 серпня 2008 року та подати відповідні скориговані дані до системи персоніфікованого обліку управління Пенсійного фонду України в Теребовлянському районі Тернопільської області, відобразивши суми нарахованої та виплаченої їй заробітної плати за весь час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним відстороненням з 26 квітня 2006 року по 8 квітня 2008 року та з 14 травня 2008 року по 4 серпня 2008 року помісячно.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 6 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 13 квітня 2017 року, вищевказаний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Залишаючи позов ОСОБА_4 без розгляду, суди, вірно застосувавши вимоги ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, дійшли правильного висновку про те, що позивачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду справи, у тому числі через представника (ч. 5 ст. 76 ЦПК України) а саме про судові засідання, призначені на 26 січня 2017 року та 6 березня 2017 року (а.с. 61, 82), повторно не з'явилася у судове засідання, у зв'язку з чим суди правильно розцінили другу поспіль неявку належним чином повідомлену позивачку, як зловживання нею своїми процесуальними правами.

При цьому позовна заява залишається без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання, незалежно від причин його неявки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів і вважає доводи касаційної скарги про обмеження права на суд безпідставними, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії»).

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права позивачки не порушені.

Крім того, особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно (ч. 2 ст. 207 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 6 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний