АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1][2]

16 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Майданець К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року,

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому на підставі ч.1, ч. 4 ст.559 ЦК України просила визнати поруку за договором поруки від 04.04.2008 року, укладеним між нею та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» ( далі - ПАТ «КБ «Експобанк»), припиненою.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за додатковою угодою №1 до договору кредиту відбулося збільшення сукупної вартості кредиту з 35 067,97 доларів США до 35 793,47 доларів США ( різниця становить 725,5 доларів США). Оскільки додаткових угод до договору поруки у зв'язку зі збільшенням відносин між позичальником та кредитором, що призвело до збільшення обсягу відповідальності позичальника та поручителя, не укладалося, своєї згоди на збільшення відповідальності поручителя вона не надавала, вказана обставина призвела до припинення поруки на підставі ч.1 ст.559 ЦК України.

Відповідно до первинного графіку прогнозних погашень по кредиту загальна суму за ануїтетними платежем складала 32 984,28 доларів США. Відповідно до нового графіку загальна сума за ануїтетними платежами складає 33 628,6 доларів США, з урахуванням платежів, здійснених до укладання додаткової угоди. Згоди на збільшення зобов'язання на 644,32 доларів США вона, як поручитель, не надавала.

Крім цього, з розрахунку заборгованості вбачається, що за шість місяців до звернення банку з позовом до поручителя позичальник не здійснив жодного платежу. Останній платіж відбувся у лютому 2012 року. У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки банком пред'явлена вимога до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, в силу положень ч. 4 ст.559 ЦК України порука припинилась в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів (чергових платежів) поза межами цього строку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що ігноруючи обов'язок повно і всебічно з'ясувати обставини справи, суд першої інстанції зробив невірний висновок щодо того, що обсяг відповідальності поручителя не збільшився, а навпаки зменшився, оскільки відповідно до додатку №2 до кредитного договору №55А від 04.04.2008 р. було змінено щомісячний ануїтетний платіж з 393,67 доларів США до 217,36 доларів США. При цьому судом не з'ясовано, чи була збільшена сукупна вартість кредиту. В задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи для вирішення вказаного питання судом першої інстанції було відмовлено, при цьому не надано вказаним доводам відповідної оцінки в мотивувальній частині рішення.

Судом першої інстанції також було відмовлено у задоволенні клопотання щодо витребування документу, який підтверджує згоду поручителя на збільшення обсягу її відповідальності, що призвело до неповного з'ясування обставин справи.

Крім цього, судом першої інстанції не було встановлено, коли саме банком мала б бути пред'явлена вимога до поручителя в аспекті як вимоги з моменту настання строку виконання погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, так і щодо погашення заборгованості за кредитним договором в цілому.

Також судом першої інстанції не було враховано правові висновки Верховного Суду України щодо припинення поруки, допущені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ПАТ "КБ "Експобанк" - Павлюк А.А. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04 квітня 2008 року між ВАТ " Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №55А, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 21 266,00 доларів США зі сплатою 13,5% річних.

Відповідно до п.1.3 вказаного договору, позичальник повертає банку кредит у строки/терміни, що визначені графіком (Додаток №1 до цього Договору), але не пізніше 03 квітня 2015 року.

Відповідно до Додатку №1 до вказаного договору, сукупний розмір ануїтетних платежів, що підлягали сплаті з 05.05.2008 р. по 03.04.2015 р. становив 35 067,97 доларів США.

Одночасно с кредитним договором, з метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань, 04 квітня 2008 року ВАТ " Комерційний банк «Експобанк» уклало договір поруки з ОСОБА_1

Відповідно до п.1.2 вказаного договору поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у повному обсязі, як і позичальник, зокрема, за повернення кредиту у сумі 21 266,00 доларів США у встановлений договором кредиту термін (строк), сплату процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному договором кредиту, неустойки у випадках та розмірі, що передбачені договором кредиту.

10 квітня 2009 року між ВАТ "КБ "Експобанк" та ОСОБА_2 було укладено угоду №1 до договору кредиту від 04 квітня 2008 року №55А, відповідно до умов якої між сторонами досягнуто домовленості, що позичальник повертає банку кредит у строки/терміни, що визначені графіком (додаток 2 до цього договору), але не пізніше 03 квітня 2015 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалась на ту обставину, що внаслідок укладення додаткової угоди №1 до договору кредиту сукупна сума за кредитом збільшилася з 35 067,97 доларів США до 35 793,47 доларів США, а різниця за ануїтетними платежами складає 644,32 доларів США у бік збільшення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що за період з 05.12.2008 р. по 05.10.2009 р. умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів не виконувались належним чином, а тому підстави вважати, що обсяг відповідальності поручителя збільшився неможливо.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до положень ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції в установленому процесуальному порядку не вчинив дій, які від нього вимагає положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, відмовивши у задоволенні клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи для вирішення питання, чи відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя у зв'язку з укладенням додаткової угоди до кредитного договору, не надав доводам позивача відповідної оцінки в мотивувальній частині рішення.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача не заперечувала проти тієї обставини, що обсяг відповідальності поручителя внаслідок укладення додаткової угоди до кредитного договору збільшився. Пояснила, що заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що поручитель надала згоду на збільшення обсягу її відповідальності. Вказана обставина підтверджується умовами укладеного між сторонами договору поруки, а саме п. 4.3.

Вказані доводи відповідача є необґрунтованими з таких підстав.

Так, відповідно до п. 4 .3 договору поруки порука поручителя за цим договором не припиняється у разі переведення боргу позичальника на іншу особу або у разі зміни договору кредиту ( у тому числі у разі зміни розміру кредиту).

Вказана умова договору не звільняла сторони основного зобов'язання від узгодження цих змін із поручителем, оскільки договором поруки не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення), і докази такого узгодження відсутні.

Згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою в спосіб, передбачений договором поруки.

Зазначені правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року № 6-100цс12 та від 5 червня 2013 року № 6-43цс13, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суд першої інстанції у порушення ст.212-214 ЦПК України на зазначені вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, не встановив дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору та договору поруки, не перевірив доводів позивача щодо збільшення обсягу його відповідальності без отримання відповідної згоди та дійшов необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Вказана обставина є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

З огляду на відсутність згоди поручителя на збільшення обсягу її відповідальності у зв'язку з укладенням між позичальником та банком додаткової угоди №1 від 10.04.2009 р. до договору кредиту №55А від 04.04.2008 року та зміною у зв'язку з цим графіку погашення кредиту, порука ОСОБА_1 припинилась у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України.

З урахуванням припинення поруки ОСОБА_1 у зв'язку зі зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг її відповідальності, правові підстави вважати поруку припиненою у зв'язку з непред'явленням судової вимоги до поручителя упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням відсутні.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «КБ «Експобанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 157,53 грн.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати поруку за договором поруки від 04.04.2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_1, припиненою.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 157,53 грн.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

Справа №761/7259/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/2479/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.