АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/5804/16-ц 22-ц/774/1139/К/17
Справа № 212/5804/16-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1139/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія - 25 (ІV) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар - Видрик А.А.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 2017 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (далі ОСОБА_4 «АСК «ІНГО Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 14 квітня 2016 року з вини відповідача ОСОБА_2, який керував автомобілем «Nissan Pathfinder», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, цивільно-правова відповідальність якого застрахована ОСОБА_4 «Страхова компанія «Україна» на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5699016 від 22.10.2015 року, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Перша Лізингова Компанія» (далі - ТОВ «Перша Лізингова Компанія»), майнові інтереси якої застраховані ОСОБА_4 «АСК «ІНГО Україна» на підставі бордеро № 29 до генерального договору № 47-07 від 07.06.2007 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Перша Лізингова Компанія».

Вина відповідача у скоєнні зазначеної ДТП підтверджується постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26.05.2016 року.

В звязку із настанням події, ТОВ «Перша Лізингова Компанія» звернулося до ОСОБА_4 «АСК «ІНГО Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту в сумі 43217,62 грн., сплаченого ТОВ «Перша Лізингова Компанія» на користь ПП ОСОБА_5 за платіжним дорученням № 10726 від 08.06.2016 року.

Враховуючи те, що 05 липня 2016 року ОСОБА_4 «АСК «ІНГО Україна» на користь ТОВ «Перша Лізингова Компанія» сплачено страхове відшкодування в розмірі 36014,68 грн., а відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати сплачені кошти, позивач просив суд стягнути з відповідача в порядку регресу 36014,68 грн., а також 1378,00 грн. судового збору.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. кривого Рогу від 27 січня 2017 року в якості третьої особи на стороні відповідача залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» (далі ОСОБА_4 «Страхова компанія «Україна»).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 «АСК «ІНГО Україна». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 «АСК «ІНГО Україна» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 36014,68 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважає, що вирішуючи спір, суд не надав належної оцінки відсутності доказів вартості спричинених збитків, завданих відповідачем потерпілому та не врахував, що цивільно-правова відповідальність останнього застрахована на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5699016 від 22.10.2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 «АСК «ІНГО Україна». При цьому зазначив, що відповідач не погоджується із звітом № 0123 від 22.04.2016 року, яким визначено розмір матеріального збитку, завданого автомобілю внаслідок ДТП, оскільки він є не обґрунтованим та виконаним з численними порушеннями вимог діючого законодавства. Крім того, зауважив, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди й в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач відмовився від відшкодування шкоди в натурі, а тому звернення до суду є передчасним. Також не предявлено ані позивачем, ані потерпілим й вимог про відшкодування шкоди, завданої ДТП до ОСОБА_4 «СК «Україна», з якою відповідачем укладено договір страхування, тоді як не предявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до особи, яка завдала шкоду у відповідному розмірі, на чому наголошує й Пленум Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 16 Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 14.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до п.п. 3,4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 14.04.2016 року о 21.45 год. на просп. Лобановському у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Nissan Pathfinder», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, під його керуванням, автомобіля НОМЕР_3, що належить ТОВ «Перша лізингова компанія», під керуванням ОСОБА_6, та автомобіля НОМЕР_4, що належить ОСОБА_7, внаслідок якої автомобілі отримали механічні ушкодження (а.с. 9).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26.05.2016 року, яка набрала законної сили, відповідача у справі ОСОБА_2 визнано винним у порушенні ним п. 13.1 ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн (а.с. 10).

Транспортний засіб «Nissan Pathfinder», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував відповідач ОСОБА_8 було застраховано в ОСОБА_4 «СК «Україна» на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5699016 від 22.10.2015 року (а.с. 70).

Транспортний засіб «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ТОВ «Перша Лізингова Компанія» було застраховано ОСОБА_4 «АСК «ІНГО Україна» на підставі бордеро № 29 до генерального договору № 47-07 від 07.06.2007 року, поліс № 250520880.15 строком дії 28.11.2015-27.11.2016 роки. (а.с. 4-8,28).

15 квітня 2016 року ТОВ «Перша лізингова компанія» було повідомлено позивача ОСОБА_4 «АСК «ІНГО Україна» про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 14.04.2016 року та подано заяву про виплату страхового відшкодування у звязку з пошкодженням транспортного засобу «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 28).

Відповідно до звіту № 0123 від 22 квітня 2016 року, виконаного субєктом оціночної діяльності СПД фізичною особою ОСОБА_9, на підставі договору, укладеного з ОСОБА_4 «АСК «ІНГО Україна», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 після його пошкодження при ДТП складає 47620,35 грн., а розмір завданого власникові матеріального збитку 37734,39 грн. (а.с. 11-22).

Відповідно до рахунку на оплату № Я000000311 від 25.05.2016 року наданого ФОП ОСОБА_5 до ТОВ «Перша лізингова компанія» із ремонтною калькуляцією № 230715 від 21.04.2016, визначено суму відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_5 в розмірі 43217,62 грн.. яку перераховано ТОВ «Перша лізингова компанія» на користь ПП ОСОБА_5 за платіжними дорученням № 10726 від 08 червня 2016 року (а.с. 23-25, 26).

За платіжним дорученням № 4758 від 05.07.2016 року ОСОБА_4 «АСК «ІНГО Україна» на користь ТОВ «Перша лізингова компанія» перераховано суму страхового відшкодування в розмірі 36014,68 грн. (а.с. 27).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 «АСК «ІНГО Україна» звернувся до відповідача ОСОБА_2, як особи винної у виникненні ДТП, з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на норми ст.ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався ст. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та виходив з того, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право зворотної вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування, у звязку з чим сплачені позивачем грошові кошти в рахунок відшкодування спричиненої шкоди підлягають стягнення з відповідача в порядку регресу.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції й вважає, що вирішуючи спір, суд не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до їх врегулювання, допустивши змішування понять «суброгація» та «регрес», що призвело до неправильного застосування норм матеріального права й є підставою, відповідно до п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, для скасування ухваленого ним рішення та прийняття нового рішення по суті позовних вимог, виходячи з наступного.

За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

ОСОБА_4 на відшкодування шкоди в порядку регресу передбачено ч. 1 ст. 1191 ЦК України, відповідно до якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Аналогічне положення закріплено й ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 27 Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року розяснив, що суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, коли існує суброгація, то саме зобов'язання не змінюється, можуть змінюватися лише сторони такого зобов'язання. Зазвичай для цього укладаються договори, де одна особа передає іншій свої права в такому зобов'язанні. Регулювання буде відбуватися на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Відносини ж регресу стосуються тих випадків, коли саме зобов'язання змінюється, проте перехід прав не відбувається. Регрес має місце, коли фактично одне зобов'язання було виконано, а на його місці з'явилося інше. При цьому дані відносини будуть регулюватися ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Під час розгляду справи встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_4 «СК «Україна» не виплачувало страхове відшкодування на користь потерпілого ТОВ «Перша Лізингова Компанія», не було його виплачено й відповідачем.

Разом з тим, вирішуючи спір про право зворотної вимоги страховика, суд першої інстанції наведеного не врахував й встановивши, що ані деліктне зобовязання з відшкодування шкоди ОСОБА_2 на користь потерпілого ТОВ «Перша Лізингова Компанія», ані договірне зобовязання, яке виникло з договору цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів страховиком ОСОБА_4 «СК «Україна» не виконувалося, що свідчить про незмінність зобовязання особи винної в ДТП з відшкодування шкоди на користь потерпілого, тоді як сторони зобовязання змінилися й у звязку з відшкодуванням шкоди позивачем відбувся перехід прав та обовязків потерпілого, як страхувальника, до страховика, дійшов помилкового висновку про те, що вимога ОСОБА_4 «АСК «ІНГО Україна» про стягнення шкоди є регресом, а не суброгацією й врегулював спірні правовідносини, як на підставі положень ст. 1191 ЦК України, так і на підставі положень ст. 27 Закону України «Про страхування», які регулюють різний характер правовідносин.

Більш того, суд першої інстанції, застосовуючи визначені позивачем норми матеріального права до врегулювання спірних правовідносин, не врахував розяснення, наведені Пленумом Верховного Суду України в п. 9 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 року, відповідно до якого зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини є суброгацією, а тому їх врегулювання здійснюється у відповідності до правил ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Враховуючи те, що позивачем ОСОБА_4 «АСК «ІНГО Україна» потерпілому ТОВ «Перша лізингова компанія», як страховиком, на відшкодування шкоди сплачено страхове відшкодування в розмірі 36014,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4758 від 05.07.2016 року, до позивача в порядку суброгації переходить право зворотної вимоги до ОСОБА_2, як особи винної в ДТП, в межах сплаченої страхувальнику суми.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 «АСК «ІНГО Україна» підлягає задоволенню та стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 «АСК «ІНГО Україна» в порядку суброгації підлягає 36014,68 грн.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про відсутність підстав для задоволення позову у звязку з передчасністю позовних вимог є небунтованими, оскільки право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

У звязку з наведеним, страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого ним відшкодування.

Такого висновку дійшов і Верховний Суд України в постанові від 23.12.2015 року по справі № 5-2587цс15.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15, зроблено висновок про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не має права відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою він уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Правові висновки вищезазначених постанов Верховного Суду України, у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковими для врахування судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм матеріального права.

Посилання ж представника відповідача на непогодження з розміром визначеного страховою компанією розміру страхового відшкодування, за відсутності позовних вимог в цій частині, не має правового значення при вирішенні даної справи, предметом якої є право на отримання зворотної вимоги.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При цьому, ч.5 ст. 88 ПК України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно матеріалів справи, позивачем за подання позовної заяви до суду першої інстанції сплачено судовий збір на суму 1378,00 грн. (а.с. 38).

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку про стягнення судового збору за подання позовної заяви з відповідача на користь позивача в розмірі 1378,00 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» в порядку суброгації суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 36014,68 грн. (тридцять шість тисяч чотирнадцять грн. шістдесят вісім коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» судовий збір у розмірі 1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді: