Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2664/16-ц Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 24 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Кучерявого О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 06 липня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. Просив визнати неправомірними дії перевізника ФОП ОСОБА_3 та такими, що принизили його честь і гідність, відшкодувати заподіяну йому майнову шкоду в сумі 22 грн., та стягнути з відповідача 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 10022 грн. В обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що він є інвалідом другої групи загального захворювання та відповідно до Закону має право безкоштовного проїзду в громадському транспорті. 07.01.2016 року водій автобуса НОМЕР_1 безпідставно вимагав у нього оплату за проїзд, незважаючи на пред'явлення ним посвідчення інваліда 2 групи. Внаслідок таких неправомірних дій він був вимушений сплатити 11 грн. за проїзд водію. Останній видав йому квиток на 6 грн. Вказаними неправомірними діями перевізника було порушено гарантоване йому законом право на безкоштовний проїзд та заподіяно моральну шкоду.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 06 липня 2017 року позов залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушені норми матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом другої групи загального захворювання.

28.10.2012 року між Головним управлінням промисловості та розвитку інфраструктури Житомирської обласної державної адміністрації та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір №37/42 на право обслуговування пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Пунктом 2.3.3. вказаного договору передбачено, що перевізник при роботі на маршрутах зобов'язується безкоштовно перевозити громадян, яким чинним законодавством надані пільги при користуванні пасажирським автомобільним транспортом.

Відповідно до зазначеного вище договору відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_3, як перевізник, здійснює перевезення пасажирів на регулярних приміських маршрутах, в тому числі на маршруті: «Житомир - Туровець, Іванків» (5 оборотних рейсів щоденно) з роботою у звичайному режимі руху.

Згідно зі ст.37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про автомобільний транспорт» пасажир зобов'язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга.

Згідно зі ст.42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Відповідно до ст. 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інваліди І та ІІ групи, діти-інваліди та особи, які супроводжують інвалідів І групи або дітей-інвалідів (не більше однієї особи, яка супроводжує інваліда І групи або дитину-інваліда), мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі).

Інваліди, діти-інваліди та особи, які супроводжують інвалідів першої групи або дітей-інвалідів (не більше однієї особи, яка супроводжує інваліда або дитину-інваліда),мають право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня.

Пільгове перевезення інвалідів здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України "Про транспорт".

Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Пільгове перевезення інвалідів здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України «Про транспорт» (ч.2-4 ст.38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»).

Отже, виходячи із положень спеціального закону, який передбачає право пільгового проїзду для інвалідів, в даному випадку позивач мав право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду, оскільки маршрут, який обслуговує відповідач, не відноситься до міського транспорту.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтолваного висновку про те, що позивачем не доведено факт неправомірності дій відповідача.

Зокрема, з»ясуванню в даному випадку підлягали обставини про те, чи мав місце такий факт саме 07.01.2016 року, якщо так, то чи перевищують доведені позивачем витрати на проїзд 50% знижку та чи було заподіяно у зв»язку із цим моральну шкоду і обгрунтування її розміру.

Наданим позивачем доказам судом першої інстанції була дана належна і об»єктивна оцінка. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

В ході апеляційного розгляду справи сторонам роз»яснено їх обов»язок, передбачений ч.1 ст.60 ЦПК надати докази на підтвердження своїх вимог і заперечень. Проте, будь-яких додаткових доказів не надано та клопотань про їх витребування не заявлено.

За наведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, оскілки воно постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: