Справа № 752/8326/15-ц
Провадження № 2/752/195/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 жовтня 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Регіонального сервісного центру в м. Києві, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопровайдер», ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал-Авто», про визнання недійсними договорів та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

15.05.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати незаконними дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо укладення договору відчуження автомобіля марки «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_1; визнати недійсним договір, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за яким ОСОБА_3 набув у власність автомобіль марки «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_1, та зареєстрував під державним номерним знаком НОМЕР_2; повернути автомобіль марки «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_2, у власність ОСОБА_1; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень; стягнути з Міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділу № 6 Управління Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень.

В подальшому у серпні 2015 р. та у березні 2016 р. позивачем збільшено позовні вимоги, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, позивач просила суд:

-визнати незаконними дії ТОВ «Автопровайдер» та ОСОБА_3 по укладенню договору комісії від 29 січня 2015 року та довідки-рахунку серії ВІА № 813368 від 29.01.2015 року;

-визнати недійсним договір комісії від 29 січня 2015 року, укладений між ТОВ «Автопровайдер» та ОСОБА_1;

-визнати недійсною довідку-рахунок серії ВІА № 813368 від 29.01.2015 року, укладену між ТОВ «Автопровайдер» та ОСОБА_3;

-визнати недійсною довідку-рахунок серії ААЕ № 246695 від 26.06.2015 року, укладену між ТОВ «Глобал-Авто» та ОСОБА_4;

-повернути автомобіль марки «Фольцваген», модель «Таурег», 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, у власність ОСОБА_1;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди;

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди;

-стягнути з Територіального сервісного центру № 8046 Регіонального сервісного центру МВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про те, що у період з 17.11.2010 року по 06.04.2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, у період якого 01.02.2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АТ Імпорт» укладено договір купівлі-продажу № 80, на підставі якого остання набула у власність автомобіль марки «Фольцваген», який в подальшому було зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 Міжрайонним реєстраційно-екзаменаційним відділом № 6 Управління Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві та присвоєно державний номерний знак НОМЕР_1. У лютому 2015 року позивачу стало відомо про те, що службові особи відповідача Міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділу № 6 Управління Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві всупереч волі ОСОБА_1, як власника вказаного транспортного засобу, зняли з реєстрації належний останній автомобіль, який ОСОБА_2 в подальшому було відчужено своєму батьку ОСОБА_3, який в подальшому відчужено на користь ОСОБА_4 Позивач зазначає, що договір комісії від 29 січня 2015 року, укладений між ТОВ «Автопровайдер» та ОСОБА_1 щодо відчуження спірного транспортного засобу не підписувала, підпис на вказаному договорі є підроблений та не належить позивачу.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, з наведених у позові підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, не забезпечили явку представників, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом у встановленому ст.ст. 74,76 ЦПК України порядку.

Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено наступне.

01.03.2012 року між ТОВ «АТ Імпорт» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу № 70, за яким ОСОБА_1 отримала у власність тарснпортний засіб марки «Фольцваген» модель «Таурег», 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 100-101).

01.03.2012 року на ім'я ОСОБА_1 видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Фольцваген» модель «Таурег», 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 77).

29.01.2015 року між ТОВ «Автопровайдер» та ОСОБА_1 укладено договір комісії, згідно п. 1.1 якого ОСОБА_1 передає, а товариство приймає на себе обов'язки з реалізації транспортного засобу марки «Фольцваген» модель «Таурег», 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_3. Згідно п. 6 вказаного договору покупцем вказаного транспортного засобу виступав ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 127-128).

29.01.2015 року ТОВ «Автопровайдер» видано на ім'я ОСОБА_3 довідку - рахунок серії ВІА № 813388 щодо транспортного засобу марки «Фольцваген» модель «Таурег», 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 126).

29.01.2015 року Центром ДАІ № 6 м. Києва на підставі заяви ОСОБА_3 № 56909539 від 29.01.2015 року проведено перереєстрацію транспортного засобу марки «Фольцваген» модель «Таурег», 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_3, на нового власника - ОСОБА_3, на підставі вказаної вище довідки-рахунку від 29.01.2015 року, видано номерні знаки НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 44-45).

В подальшому 25.06.2015 року ТОВ «Глобал-Авто» видано на ім'я ОСОБА_4 довідку-рахунок серії ААЕ № 246695 щодо транспортного засобу марки «Фольцваген» модель «Таурег», 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_3 (т. 2 а.с. 23).

26.06.2015 року на підставі заяви ОСОБА_4 від 26.06.2015 року № 66912397 проведено перереєстрацію транспортного засобу марки «Фольцваген» модель «Таурег», 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_3, на нового власника - ОСОБА_4, на підставі вказаної вище довідки-рахунку від 26.06.2015 року (т. 2 а.с. 25, 27,30).

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що договір комісії від 29 січня 2015 року, укладений між ТОВ «Автопровайдер» та ОСОБА_1, є недійсним на підставі ст. 203, ч. 3 ст. 215 ЦК України, у зв'язку із тим, що підпис на вказаному договір не належить ОСОБА_1 та є підробленим.

Згідно положень ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. За містом положень ст. 1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити це майно, є умови про це майно та його ціну.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, зокрема, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.08.2016 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, з метою встановлення обставин підписання ОСОБА_1 29.01.2015 року оспорюваного договору комісії, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т. 2 а.с. 121-124).

18.01.2017 року до суду надійшло повідомлення від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість складення висновку у зв'язку із невиконанням клопотання експерта в частині ненадання оригіналу досліджуваного документа (договору комісії від 29.01.2015 року), вільних зразків буквеного та цифрового почерку ОСОБА_1, достатньої кількості вільних зразків підпису, в тому числі зіставлю вальних за часом виконання з досліджуваним документом (2015 рік), або максимально наближених за часом, експериментальних зразків підпису та буквеного і цифрового почерку ОСОБА_1 (т. 2 а.с.135-136).

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наявні у справі докази у своїй сукупності, суд надходить до висновку про відсутність належних та допустимих в розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України доказів, які б підтверджували доводи позивача та доводили ту обставину, що підпис від імені позивача ОСОБА_1 на договорі комісії від 29.01.2015 року, укладеного з ТОВ «Автопровайдр» щодо спірного транспортного засобу, виконано не ОСОБА_1, а іншою особою, та такий підпис ОСОБА_1 не належить.

Суд також виходить з того, що в даному випадку, враховуючи положення 61 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а тому передбачені ст. 203 ч. 3, ст. 215 ЦК України підстави, для визнання договору комісії від 29.01.2015 року, укладеного між ТОВ «Автопровайдер» та ОСОБА_1, у суду відсутні, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Крім того, суд зазначає, що з 26.06.2015 року власником спірного транспортного засобу марки «Фольцваген» модель «Таурег», 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_3, є ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку, виданої 26.06.2015 року ТОВ «Глобал-Авто» (т. 2 а.с. 173).

Відповідно до роз'яснень п.п. 21-24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини.

У разі, коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Враховуючи зазначені вище обставини, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсною довідки-рахунку, виданої 26.06.2015 року ТОВ «Глобал-Авто» на ім'я ОСОБА_4, не підлягають задоволенню, а з позовною вимогою про витребування спірного майна на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України, позивач до суду не зверталась.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Особа (фізична або юридична) має право вимагати компенсації завданої їй моральної шкоди в будь-якому випадку порушення її прав незалежно від того, чи передбачене таке право договором або законом.

Так, під моральною шкодою Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, розуміються втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявність незаконних дій або бездіяльності відповідачів, якими б ОСОБА_1 завдано моральних страждань. Відтак, відсутні передбачені законом підстави для задоволення позову про стягнення морально шкоди.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя