Ухвала

іменем україни

27 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 05 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її батько ОСОБА_7 у 2002 році після закінчення будівництва свого житлового будинку у смт Біленьке і продажу трикімнатної квартири у м. Краматорську разом з її чоловіком ОСОБА_8 прийняли рішення вкласти виручені кошти від продажу на придбання приміщення та технологічного обладнання для ковальської художньої майстерні, так як її чоловік до цього мав професію коваля, а з 1998 року ніде офіційно не працював. Зазначила, що її батько на той час у зв'язку з певними обставинами, пов'язаними з роботою, не міг оформити цей об'єкт на себе, тому ними було прийнято рішення оформити ковальську майстерню на чоловіка ОСОБА_8 Позивач відкрила приватне підприємство із виготовлення металевих ковальських конструкцій, а її чоловік працював керівником майстерні. Крім того, у січні 2003 року вона з чоловіком придбали гараж за 7 983 грн та ковальський молот МА 4132 за 12 тис. грн. Із липня 2003 року після остаточного технологічного доукомплектування цього об'єкта позивач зареєструвалася приватним підприємцем, проте у травні 2004 року вона підприємство закрила. У березні 2012 року шлюб із ОСОБА_8 розірвано. У добровільному порядку вони поділили порівну нажите за 14 років шлюбу майно, крім нежилого приміщення по АДРЕСА_1, та ковальської майстерні. Ці два об'єкта вони залишили загальною власністю до часу їх продажу. У квітні 2013 року позивач надала письмову згоду на продаж нежилого приміщення за 20 тис. доларів США, при цьому всі ці кошти, у тому числі і її частка у сумі 10 тис. доларів США були використані ОСОБА_8 на придбання житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_3, вартістю 32 тис. доларів США. Її частку ОСОБА_8 зобов'язався повернути у жовтні 2013 року, але повернув лише 1 тис. доларів США у вересні 2014 року. Станом на час розірвання шлюбу у березні 2012 року вартість гаражу та розташованого у ньому технологічного обладнання складала 186 тис. грн. Кузню вони разом вирішили продати через 4 - 5 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, спадкоємцями першої черги після його смерті залишились дві його дочки: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 На теперішній час позивач ніде не працює, є інвалідом ІІ групи. Просила визнати за нею право власності на Ѕ частини гаражу по АДРЕСА_2 і технологічного обладнання в ньому для ковальської майстерні, які знаходились у спільній власності з ОСОБА_8

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 05 липня 2016 року позов задоволено у повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини гаражу по АДРЕСА_2 і технологічного обладнання в ньому для ковальської майстерні.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року змінено рішення суду першої інстанції, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини гаражу літ. «Ж» по АДРЕСА_2, що складає 205/2000 частини від усього комплексу; на Ѕ частини молота ковальського МА 4132.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Розглядаючи указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого частково погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також встановивши обставини справи, правильно виходив із того, що спірний гараж та молот ковальський, які були придбані на ім'я ОСОБА_8 під час його шлюбу із ОСОБА_4, є спільною сумісною власністю подружжя згідно зі ст. 22 КпШС УРСР.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 316 ЦПК України.

Зокрема, апеляційний суд обґрунтовано визнав безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив, чи є гараж спільним сумісним майном подружжя або особистим майном одного із подружжя та за які кошти придбано спірне майно, а також що при оформленні договору купівлі-продажу гаражу позивач відповідно до ст. 65 СК України не надавала письмової згоди.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що спірне майно не є спільною сумісною власністю подружжя були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, вони зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 05 липня 2016 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г.Іваненко

А.В.Маляренко