АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

16 березня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугілля України» про стягнення заробітної плати,

за апеляційною скаргою представника Державного підприємства «Вугілля України» - Вовченка Олексія Сергійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року,

встановила:

у січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь премію за період з листопада 2014 р. по травень 2015 р., на загальну суму 17 114 грн. 17 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2015 р. по 14.12.2015 р. в сумі 28 768 грн. 23 коп., а також моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., посилаючись на те, що його було звільнено з посади інженера 1-ї категорії по комп'ютерним системам з 31.05.2015 р. в зв'язку з ліквідацією підрозділу, однак на час звільнення не було виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 41 772 грн. 42 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 р. позов було задоволено частково - стягнуто на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.06.2015 р. по 14.12.2015 р. в сумі 28 768 грн. 23 коп. та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн., а також вирішено питання про судові витрати. В задоволенні вимог про стягнення премії - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача - Вовченко О.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що працював у ВП «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» ДП «Вугілля України» на посаді інженера 1 категорії по комп'ютерним системам відділу системного та програмного забезпечення з 01.09.2010 р.

31.05.2015 р. його було звільнено з роботи в зв'язку з ліквідацією підрозділу. На момент звільнення йому не було виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 41 772 грн. 42 коп. Тому позивач просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 28 768 грн. 23 коп., не нараховану премію за період з листопада 2014 р. по травень 2015 р., а також моральну шкоду в сумі 10 000 грн., оскільки через наявну заборгованість він позбавлений можливості придбавати ліки та предмети першої необхідності, через що зазнає моральних страждань.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 р. позов було задоволено частково - стягнуто на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.06.2015 р. по 14.12.2015 р. в сумі 28 768 грн. 23 коп. та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн., а також вирішено питання про судові витрати. В задоволенні вимог про стягнення премії - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звільнення позивача з роботи йому не було виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 41 772 грн. 42 коп., про що йому було видано Довідку №130/15 від 09.06.2015 р., видану Відокремленим підрозділом «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр».

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 47, 94, 95, 115, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці».

Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, яка була заподіяна позивачу в результаті ушкодження здоров'я, суд першої інстанції керувався положенням ст. 23 ЦК України, врахував глибину фізичних страждань позивача, який в результаті невиплати заробітної плати був позбавлений засобів для існування і дотримався принципів розумності та справедливості.

Доводи, викладені представником відповідача, висновки суду першої інстанції не спростовують. Згідно ст. 213 ЦПК України законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» закріплено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форм-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. В даному випадку відповідач в апеляційній скарзі посилався на те, що ВП «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» з січня 2015 р. не здійснювало свою діяльність, а тому керівник мав прийняти рішення про звільнення всіх працівників з метою недопущення збільшення фінансового навантаження на підрозділ. Даних про те, що відповідачу було видано вказаний вище сертифікат матеріали справи не містять.

Разом з тим, суд першої інстанції припустився помилки щодо розрахунку середньоденного заробітку, оскільки відповідно до наданих позивачем довідок розмір такого заробітку становить 190 грн. 41 коп. Відповідно розмір заробітку за час затримки розрахунку при звільненні буде становити 26 847 грн. 95 коп.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, однак рішення слід змінити в частині обчислення розміру середнього заробітку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Вугілля України» - Вовченка Олексія Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 р. змінити та визначити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 26 847 грн. 95 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 761/783/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1257/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.