У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Кобаківська сільська рада, відділ опіки та піклування Косівської районної державної адміністрації, про визнання недійсними правочинів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, який уточнили в ході розгляду справи, та остаточно просили: поновити строк позовної давності для звернення до суду; визнати незаконними та скасувати правовстановлюючі документи та реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,45 га, видані на ім'я ОСОБА_5, а в подальшому на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7; визнати за ними по 1/4 частини права власності на спірний будинок та земельну ділянку площею 0,25 га.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилалися на те, що їх матір'ю є ОСОБА_5, яка без їх відома, незаконно, шляхом обману та зловживання довірою, після смерті їх батька ОСОБА_9 у 1998 році оформила на себе право власності на все спадкове майно, яке залишилось після батька, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,45 га.

Позивачі вказували, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року і після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, зокрема на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,45 га, яка складається з 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та 0,20 га для ведення особистого селянського господарства.

Оскільки батько не склав заповіт, тому спадкоємцями першої черги були: дружина померлого, їх мати - ОСОБА_5 та діти померлого: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_8, проте ОСОБА_5 09 грудня 1996 року, тобто після смерті ОСОБА_9, отримала свідоцтво про право власності на Ѕ частини вказаного будинку на підставі рішення від 20 листопада 1996 року НОМЕР_1, а в подальшому отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на іншу Ѕ частини вказаного будинку.

Позивачі вказували, що ОСОБА_3 із сім'єю проживає в спірному будинку та іншого житла немає, а ОСОБА_4 хоча й проживає окремо, однак після смерті батька вони вступили у володіння спадковим майном, шляхом догляду за господарством та допомогою матері у веденні домашнього господарства.

Посилаючись на те, що відповідач приховала від нотаріуса інформацію про інших спадкоємців першої черги за законом, а саме дітей померлого, і про такі дії матері та про наявність оскаржуваних правочинів їм стало відомо у серпні 2014 року із об'яви Косівської районної газети «Гуцульський край» про втрату ОСОБА_5 свідоцтва на право власності на житловий будинок, а також зазначаючи, що 15 жовтня 2014 року ОСОБА_5 подарувала спірний будинок та земельну ділянку площею 0,25 га своїй онуці ОСОБА_6, яка в свою чергу 16 листопада 2015 року подарувала їх дочці ОСОБА_7, 2005 рокународження, в особі законного представника ОСОБА_7, позивачі просили задовольнити позов.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Поновлено строк позовної давності звернення до суду.

Визнано незаконними та скасовано:

- свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 січня 1998 року за реєстровим № 119-Д про отримання у спадок ОСОБА_5 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, посвідчене державним нотаріусом Косівської державної нотаріальної контори Кабин З.Р.;

- свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 січня 1998 року за реєстровим № 120-Д про отримання у спадок ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,45 га за адресою: АДРЕСА_1, посвідчене державним нотаріусом Косівської державної нотаріальної контори Кабин З.Р.;

- рішення № 15617157 державного реєстратора - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. від 06 вересня 2014 року «Про державну реєстрацію права власності в зв'язку із втратою свідоцтва ОСОБА_5 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1»;

- договір дарування житлового будинку від 15 жовтня 2014 року за реєстром № 1431, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. «Про перехід права власності від ОСОБА_5 до ОСОБА_6 житлового будинку в цілому за адресою АДРЕСА_1»;

- рішення № 16508022 державного реєстратора - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. від 15 жовтня 2014 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1;

- договір дарування земельної ділянки від 15 жовтня 2014 року за реєстром № 1432, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. «Про перехід права власності від ОСОБА_5 до ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- рішення № 16508170 державного реєстратора - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. від 15 жовтня 2014 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- договір дарування житлового будинку від 16 листопада 2015 року за реєстром № 1578, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. «Про перехід права власності від ОСОБА_6 до ОСОБА_7 в особі її законного представника - батька ОСОБА_7 житлового будинку в цілому за адресою: АДРЕСА_1;

- рішення № 26178747 державного реєстратора - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. від 16 листопада 2015 року «Про державну реєстрацію права власності В.В. в особі її законного представника - батька ОСОБА_7 на житловий будинок в цілому за адресою: АДРЕСА_1;

- договір дарування земельної ділянки від 16 листопада 2015 року за реєстром № 1579, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. «Про перехід права власності від ОСОБА_6 до ОСОБА_7 в особі її законного представника - батька ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- рішення № 26180153 державного реєстратора - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. від 16 листопада 2015 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_12 в особі її законного представника - батька ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частини спадкового майна, а саме: будинку по АДРЕСА_1 Косівського району та земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за цією ж адресою.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частини спадкового майна, а саме: будинку по вул. Головній (Центральна), буд. АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за цією ж адресою.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2016 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування:

- договору дарування житлового будинку від 15 жовтня 2014 року за реєстром № 1431, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. «Про перехід права власності від ОСОБА_5 до ОСОБА_6 житлового будинку в цілому за адресою АДРЕСА_1;

- рішення № 16508022 державного реєстратора - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. від 15 жовтня 2014 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1;

- договору дарування земельної ділянки від 15 жовтня 2014 року за реєстром № 1432, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. «Про перехід права власності від ОСОБА_5 до ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- рішення № 16508170 державного реєстратора - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. від 15 жовтня 2014 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- договору дарування житлового будинку від 16 листопада 2015 року за реєстром № 1578, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. «Про перехід права власності від ОСОБА_6 до ОСОБА_7 в особі її законного представника - батька ОСОБА_7 житлового будинку в цілому за адресою: АДРЕСА_1;

- рішення № 26178747 державного реєстратора - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. від 16 листопада 2015 року «Про державну реєстрацію права власності В.В. в особі її законного представника - батька ОСОБА_7 на житловий будинок в цілому за адресою: АДРЕСА_1;

- договору дарування земельної ділянки від 16 листопада 2015 року за реєстром № 1579, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. «Про перехід права власності від ОСОБА_6 до ОСОБА_7 в особі її законного представника - батька ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- рішення № 26180153 державного реєстратора - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. від 16 листопада 2015 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_12 в особі її законного представника - батька ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

- визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності по 1/8 частини спадкового майна, а саме: будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за цією ж адресою,

та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанцій, та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції поновив позивачам строк позовної давності для звернення до суду, та виходив з того, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому до складу спадкової маси увійшла лише Ѕ частина цього майна, а також врахувавши, що позивачі фактично прийняли спадщину, дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування свідоцтв про право на спадщину, виданих на ім'я ОСОБА_5, та договорів дарування, а також визнання за ними права власності по 1/8 частини спадкового майна.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, проте установивши, що позивачі не є стороною оскаржуваних договорів дарування, дійшов висновку, що вони не можуть вимагати від відповідача повернення частини земельної ділянки та будинку за наслідками визнання угод недійсними.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановленота підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_9, після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,45 га., яка складається з 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та 0,20 га для ведення особистого селянського господарства.

Спадкоємцями першої черги відповідно до діючого на той час законодавства, були: ОСОБА_5 - дружина померлого, а також його діти: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_13

Відповідно до положень ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 554 ЦК Української РСР, в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 січня 1998 року, серії НОМЕР_3, НОМЕР_4 ОСОБА_5 отримала у власність спадкове майно, а саме частину спірної земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та будинковолодіння.

06 вересня 2014 року приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу Тонюк Т.М. видано свідоцтво по втраті свідоцтва про право власності на 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1

Відповідно до п.117 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (зі змінами), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року (далі - Інструкція) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Правовстановлюючим документом на 1/2 частини спірного будинку за ОСОБА_9 є свідоцтво про право власності, видане Кобаківською сільською Радою 09 грудня 996 року згідно з рішенням Кобаківської сільської Ради від 20 листопада 1996 року НОМЕР_1, тобто після смерті останнього.

Таким чином висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що право власності спадкодавця не можуть підтверджувати правовстановлюючі документи, видані після його смерті, є обґрунтованим.

Відповідно до довідки Кобаківської сільської ради Косівського району від 14 серпня 2014 року № 1247 після смерті ОСОБА_9 у будинку АДРЕСА_1 залишилися спадкоємці першої черги: дружина ОСОБА_15, яка проживає на час видачі довідки у вказаному будинку і є його власником; син ОСОБА_3, який з 17 березня 2006 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2; син ОСОБА_4, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3; дочка ОСОБА_13, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 10, т. 1).

Згідно з довідкою Кобаківської сільської ради від 04 грудня 2015 року №292, господарство за адресою: АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року відносилось до суспільної групи - «колгоспний двір»; станом на 15 квітня 1991 року в господарстві були зареєстровані: ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_3, який згідно погосподарської книги був прописаний за вказаною адресою з 19 грудня 1985 року (а. с. 239, т. 1).

У довідці Кобаківської сільської ради від 04 грудня 2015 року № 293 зазначено, що в фактичне володіння майном у цьому господарстві після смерті ОСОБА_16, оскільки господарство відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», вступили ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а. с. 240, т. 1).

З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що спірне свідоцтво про прийняття спадщини ОСОБА_5 порушує права інших спадкоємців.

Разом з тим суд першої інстанції, поновлюючи позивачам строк позовної давності для звернення до суду, дійшов висновку що такий пропущено ними з поважних причин, оскільки вони дізналися про порушення своїх прав лише з випуску районної газети «Гуцульський Край» № 31 від 01 серпня 2014 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 71, 76 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За приписами ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі посилалися на те, що їх батько ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, а оскаржувані свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_5 отримала 22 січня 1998 року.

Таким чином строк позовної давності для звернення позивачів за захистом своїх порушених прав розпочався з 1998 року, оскільки саме з цього часу вони повинні були дізнатися про порушення свого права, проте звернулися до суду з цим позовом лише у вересні 2014 року, тобто із значним пропущенням строку позовної давності.

Проте суд першої інстанції на вказане вище уваги не звернув та належним чином не мотивував свої висновки про наявність поважних причин для поновлення позивачам строку позовної давності.

Також колегія суддів суду касаційної інстанції не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що спірне майно є спільним майном подружжя, виходячи з такого.

Результат системного аналізу положень розділу VII «Спадкове право» ЦК Української РСР 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статей 524, 529 ЦК Української РСР, чинного на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Відповідно до ст. ст. 120, 121, 123 ЦК Української РСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відтак, всі члени колгоспного двору мали рівні частки на праві сумісної власності, а тому висновок судів попередніх інстанцій, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя є передчасним, оскільки у зв'язку з вищевикладеним судами неповно з'ясовано обставини справи.

15 квітня 1991 року набрав чинності Закон України «Про власність», яким передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які викладені в п. 6 постанови від 22 грудня 2005 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами та доповненнями), положення ст. ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, які регулювали власність цього двору.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Як зазначалося вище, згідно з довідкою Кобаківської сільської ради від 04 грудня 2015 року №292, спірне господарство станом на 15 квітня 1991 року відносилось до суспільної групи - «колгоспний двір» та станом на 15 квітня 1991 року в господарстві були зареєстровані: ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_3, який згідно погосподарської книги був зареєстрований за адресою цього господарства з 19 грудня 1985 року (а. с. 239, т. 1).

З огляду на викладене колегія суддів касаційного суду вважає, що суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 304 ЦПК України повно та всебічно не з'ясували обставини справи, не надали оцінки наявній в матеріалах справи довідці Кобаківської сільської ради від 04 грудня 2015 року № 292, належним чином не з'ясували питання щодо правового статусу будинку на час відкриття спадщини й, відповідно, не визначилися, на яких підставах виникло право спадкування на спірний будинок.

Вказані обставини суттєво впливають на правильне вирішення спору в цілому, а також правильне визначення частки позивачів у спадщині за законом після смерті ОСОБА_9

При цьому апеляційний суд, відмовляючи у задоволені позову в частині визнання за позивачами права власності, фактично позбавив їх можливості пред'явити позов про витребування майна (частки) від відповідачів.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права мають суттєве значення для правильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович