Справа №490/3310/14-ц 16.03.2017 16.03.2017 16.03.2017
Провадження №22-ц/784/569/17
Головуючий у першій інстанції-Черенкова Н.П.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання права власності

У С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Позивач зазначав, що з 16 листопада 1980 року по 10 грудня 2012 року перебував у шлюбі з ОСОБА_1 Під час шлюбу ними за спільні кошти сімї було сплачено пайовий внесок за кооперативну квартиру №77 по пр.Леніна (Центральний), 191 у м. Миколаєві, право власності на яку 15 травня 1992 року оформлено за ОСОБА_2

Посилаючись на порушення його прав співвласника, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири.

До участі в справі як третіх осіб залучено ОСББ «Політ» та Миколаївську міську раду.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, посилаючись на те, що членом ЖБК «Політ» до 1984 року був її батько ОСОБА_4, якому і належало паєнагромадження, яке було виплачено на той час. Спільною власністю подружжя є лише паєнагромадження у розмірі 2 418, 24 рублі, що і має враховуватись при визначенні частки позивача у спільному майні.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2016 року позов задоволено частково, за ОСОБА_1 визнано право власності на 15/100 часток квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити позов в повному обсязі. Апелянт не погодився з висновком суду щодо його частки у спільному май ні, посилаючись на виплату паєнагромадження у ЖБК «Політ» за рахунок коштів подружжя.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спільною власністю подружжя є паєнагромадження розмірі 2418,24 руб., а виходячи з правил статей 22,28 КпШС щодо рівності часток кожного з подружжя та загальної вартості квартири (8165 руб.), частка ОСОБА_1 дорівнює 15/100 часток спірного майна.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, за положенням частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За правилами частини 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2004 року його норми застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже, правовідносини з права власності, в тому числі і щодо права на паєнагромадження у житлово-будівельних кооперативах, до 15 квітня 1991 року регулювались загальними правилами глави 11 ЦК УРСР, Примірним (Типовим) статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими нормативними актами Союзу РСР та Української РСР, з 15 квітня 1991 року по 1 січня 2004 року - також і Законом «Про власність».

Аналогічно застосовуються і норми сімейного законодавства, а саме до правовідносин (зокрема, майнові права подружжя), які виникли до введення в дію Сімейного кодексу (1 січня 2004 року), застосовуються норми КпШС 1963 року.

Станом на 1983 рік порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів встановлювався законодавством Союзу РСР, Типовим статутом житлово-будівельних кооперативів, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 27 червня 1972 року №297 (далі Типовий статут 1972 року), а з 1 січня 1984 року Житловим кодексом України та іншими актами законодавства України (стаття 137 ЖК України).

Житлово-будівельні кооперативи, як різновид споживчих кооперативів,

діяли на засадах членства його учасників та участі члена кооперативу у його діяльності шляхом внесення вступних та пайових внесків (паїв), які виплачувались частками протягом певного періоду та відповідали вартості наданої житлової площі (квартири).

За правилами пункту 4 Типового статуту 1972 року у члени діючого житлово-будівельного кооперативу особа приймалась рішенням загальних зборів, яке підлягало подальшому затвердженню виконкомом відповідної місцевої Ради депутатів трудящих.

Відповідно до частини 6 статті 137 ЖК, введеного в дію з 1 січня 1984 року, та пункту 10 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186 (далі Примірний статут 1985 року), особа вважається членом цього кооперативу з дня затвердження виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів рішення загальних зборів членів кооперативу про прийом до кооперативу.

Таким чином, як станом на 1983 рік, так і в подальшому, статус члена житлово-будівельного кооперативу особа набувала після затвердження рішення загальних зборів членів кооперативу виконкомом місцевої ради.

Накопичений пай (паєнагромадження) належав члену кооперативу та у певних випадках підлягав поверненню: в разі вибуття особи з кооперативу, міг бути ним переданий іншій особі, у разі смерті успадкований спадкоємцями, а у випадках, коли пай є спільним майном подружжя, і поділений між ними (пункти 37,41,43, 44 Типового статуту 1972 року, пункти 21,23,24 Статуту ЖБК «Політ»,а.с. 128-140).

Розмір паю особи, яка вступає до житлово-будівельного кооперативу, дорівнює розміру паю члена кооперативу, який вибув. У тих випадках, коли державний кредит ще не погашено, правління кооперативу має відібрати у новоприйнятої особи зобовязання про виплату частини кредиту, що залишилась ( пункт 42 Типового статуту 1972 року).

Таким чином, за діючим тоді законодавством пай (паєнагромадження) належав на праві власності члену кооперативу або подружжю, один з якого був членом кооперативу та якщо пай був накопичений за час спільного проживання.

Це положення відповідало правилам статті 22 КпШС щодо спільної сумісної власності подружжя на майно, нажите за час шлюбу.

З введенням в дію Закону СРСР «Про власність» (1 липня 1990 року) та Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 року) член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на цю квартиру (стаття 15 Закону України «Про власність»).

Відповідно до цих правил у сукупності з правилами статті 16 Закону України «Про власність» та статті 22 КЗпШ, якщо пай внесений подружжям за час спільного проживання, квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 16 листопада 1980 року по 10 грудня 2012 року ( а.с.5,6).

25 липня 1983 року орган місцевого самоврядування ухвалив рішення про прийняття ОСОБА_4, як учасника війни, інваліда до членів ЖБК «Політ» з наданням квартири АДРЕСА_2 на сімю з чотирьох чоловік - донька ОСОБА_2, зять ОСОБА_1. онука ОСОБА_5 (а.с.54,55).

2 серпня 1983 року ОСОБА_4 подав заяву до ЖСК «Політ» про прийняття до членів кооперативу (а.с.56).

13 серпня 1983 року ОСОБА_4 помер (а.с.224).

Матеріали справи не містять відомостей про прийняття ОСОБА_4 за життя до членів ЖБК «Політ».

Протоколи загальних зборів ЖБК «Політ» за 1983 рік та наступні роки не зберіглися.

Проте, за відміткою на заяві ОСОБА_4 від 2 серпня 1983 року таке рішення було прийнято 12 вересня 1983 року ( а.с. 56 зворот), тобто вже після смерті ОСОБА_4

Аналогічні відомості про дату рішення ЖБК «Політ» - 12 вересня 1983 року містять і інші рішення кооперативу (а.с.58).

При цьому колегія суддів не може погодитись з тим, що ОСОБА_4 був прийнятий до членів ЖБК «Політ» рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25 липня 1983 року №801 (а.с.54), оскільки таких повноважень орган місцевого самоврядування не мав і такий порядок суперечить основним засадам кооперації та положенням пункту 4 Типового статуту 1972 року. Це рішення прийнято за наслідками розгляду скарги ОСОБА_4 на рішення загальних зборів про надання спірної квартири іншій особі.

Рішення загальних зборів ЖБК «Політ» від 12 вересня 1983 року, ухвалене після смерті ОСОБА_4, правового значення не має, у звязку з припиненням правоздатності (здатності мати цивільні права та обовязки) фізичної особи з моменту смерті ( стаття 9 ЦК УРСР).

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 за життя не був прийнятий до членів ЖБК «Політ» у встановленому законом порядку та не набув статусу члена цього кооперативу.

20 квітня 1984 року до членів ЖБК «Політ» була прийнята ОСОБА_2 (а.с.58,59), яка і набула статус члена ЖБК.

Вирішуючи питання про належність грошових внесків до ЖБК «Політ» паєнакопичення, яке має враховуватись при визначенні часток кожного подружжя у спільній власності, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до правил пункту 42 Типового статуту 1972 року новоприйнятий член житлового-будівельного кооперативу зобовязаний внести пай у розмірі, який дорівнює розміру паєнакопичення члена кооперативу, який вибув, а на несплачену частину кредиту дати зобовязання про виплату частини кредиту, що залишилась.

Суд першої інстанції вживав заходи щодо отримання відомостей про час та розмір грошового внеску, внесеного членами сімї на час отримання у користування квартири.

Але за спливом значного часу (більш тридцяти років) бухгалтерських документів за той період у ЖБК (ОСМД) «Політ» не збереглося.

Не мають документів на підтвердження цих фактів і сторони.

Проте, розпорядження голови правління кооперативу про оформлення грошового внеску датовано 5 вересня 1983 року (а.с. 56), а членські внески внесені 18 вересня 1983 року (а.с. 56 зворот).

За поясненнями ОСОБА_2, що не заперечує і позивач, ними було внесено на рахунок ЖБК одноразовий внесок у розмірі 5005 руб.

Доказів належності цих коштів ОСОБА_4 відповідачка не надала.

Таким чином, колегія суддів вважає недоведеним факт внесення грошових коштів на рахунок кооперативу за життя ОСОБА_4 та за рахунок належних особисто йому грошових коштів.

Пайовий внесок в розмірі, який належав попередньому члену кооперативу ОСОБА_6 та був йому повернутий при вибутті з членів кооперативу, був внесений у вересні 1983 року членами сімї ОСОБА_4, тобто подружжям ОСОБА_2.

З вересня 1983 року сторони виплачували щомісячний пайовий внесок у розмірі по 25,48 руб. (а.с. 159,165).

3 вересня 1984 року ОСОБА_2, як член кооперативу, підписала зобовязання про подальше погашення позики (кредиту) до 1 серпня 1992 року у розмірі 2418 руб (а.с. 60).

Рішенням виконкому Центральної районної ради народних депутатів №77 від 17 квітня 1992 року у звязку з повним погашенням позики ОСОБА_2 оформлено право власності на спірну квартиру та 15 травня 1992 року видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 у ЖБК «Політ» (а.с. 4,7).

Таким чином, пай у ЖБК «Політ», який складався з разового внеску у вересні 1983 року та щомісячних виплат з вересня 1983 по 1992 рік у загальному розмірі 7 729 руб. (а.с. 159, 233-235) внесений подружжям за період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, а тому відповідно до статті 22 КпШС квартира є спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до правил статей 28 КпШС, який діяв на час утворення спільної власності, та статті 60 СК, який регулює правовідносини, що продовжують існувати після введення цього закону в дію, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1 про визначення за ним права на ? частку квартири №77 по пр. Центральному (Леніна), 191 у м. Миколаєві підлягають задоволенню.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на всі обставини, зокрема, умови набуття членства у житло-будівельному кооперативі та права на пай (паєнагромадження), а тому дійшов помилкового висновку про належність до спільного майна подружжя пайового внеску лише у розмірі 2418 руб., рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до статті 88 ЦПК позивачу підлягають відшкодуванню судові витрати, понесені при подачі позовної заяви та апеляційної скарги 959,6 грн. (243,6 +716). З ОСОБА_2 також підлягає стягненню недоплачений судовий збір при подачі позовної заяви в розмірі 81,5 ( 325,1-243,6) грн.. на користь держави.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2016 року змінити, виклавши в наступній редакції.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири №77 по пр. Центральному (Леніна), 191 у м. Миколаєві.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 959,6 грн. судових витрат та 81,5 грн. судового збору на користь держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: І.В.Лівінський

ОСОБА_7