Ухвала іменем україни
25 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за межі України; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за межі України, за касаційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, уточненим в процесі розгляду справи, у якому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері ОСОБА_3, без згоди та супроводу батька ОСОБА_4: у період травневих свят з 01 до 10 травня 2016 року до країн прямування: Туреччина, Арабська Республіка Єгипет, Республіка Болгарія; у період літніх канікул з 31 травня до 31 серпня 2016 року до країн прямування: Туреччина та країни Євросоюзу: Королівство Іспанія, Італійська Республіка, Республіка Мальта; у період осінніх канікул з 25 жовтня до 10 листопада 2016 року до країн прямування: Туреччина, Арабська Республіка Єгипет, Королівство Таїланд; у період зимових канікул з 26 грудня 2016 року до 09 січня 2017 року до країн прямування: Арабська Республіка Єгипет, Італійська Республіка, Республіка Австрія.

Надати ОСОБА_3 дозвіл як законному представнику малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на оформлення та виготовлення проїзних документів на право виїзду за межі України малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у супроводі матері ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_4

Вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, у якому мають малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7. У листопаді 2014 року між сторонами укладено договір про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов'язків, яким сторони, зокрема, домовились надавати згоду на виїзд дітей за кордон. Проте, після розірвання шлюбу стосунки між сторонами значно погіршились, батько налаштовує дітей проти матері та згоди на їх виїзд за кордон не надає.

Не погодившись із первісним позовом, ОСОБА_4 пред'явлено зустрічний позов, у якому він просив надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на період літніх та осінніх канікул, а саме: з 25 травня до 31 серпня 2016 року, з 23 жовтня до 10 листопада 2016 року без згоди та супроводу матері ОСОБА_3, до Єгипту, Туреччини, Болгарії, Куби, Мексики, Панами, Домініканської республіки, Аргентини, Перу, Бразилії, Росії, Сінгапуру, Малайзії, Таїланду, Камбоджі, В'єтнаму, Японії, Китаю; надати дозвіл на виготовлення проїзних документів.

У своїх вимогах зазначав про гостру неприязність відносин між колишнім подружжям, зазначав, що ОСОБА_3 за згодою до нього не зверталась, налаштовує дітей проти нього та чинить відносно дітей постійні психологічні тиски, попри це діти позитивно налаштовані до батька.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року, з урахуванням ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Надано ОСОБА_3 дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період травневих свят: з 01 до 10 травня 2016 року до країн прямування: Туреччина, Арабська Республіка Єгипет, Республіка Болгарія; у період літніх канікул: з 31 травня до 31 серпня 2016 року до країн прямування: Туреччина та країни Євросоюзу: Королівство Іспанія, Італійська Республіка, Республіка Мальта; у період осінніх канікул: з 25 жовтня до 10 листопада 2016 року до країн прямування: Туреччина, Арабська Республіка Єгипет, Королівство Таїланд; у період зимових канікул: з 26 грудня 2016 року до 09 січня 2017 року до країн прямування: Арабська Республіка Єгипет, Італійська Республіка, Республіка Австрія у супроводі матері ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_4

Надано ОСОБА_3 дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у період травневих свят: з 01 до 10 травня 2016 року до країн прямування: Туреччина, Арабська Республіка Єгипет, Республіка Болгарія; у період літніх канікул: з 31 травня до 31 серпня 2016 року до країн прямування: Туреччина та країни Євросоюзу: Королівство Іспанія, Італійська Республіка, Республіка Мальта; у період осінніх канікул: з 25 жовтня до 10 листопада 2016 року до країн прямування: Туреччина, Арабська Республіка Єгипет, Королівство Таїланд; у період зимових канікул: з 26 грудня 2016 року до 09 січня 2017 року до країн прямування: Арабська Республіка Єгипет, Італійська Республіка, Республіка Австрія у супроводі матері ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_4

Надано ОСОБА_3 дозвіл як законному представнику малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на оформлення та виготовлення проїзних документів на право виїзду за межі України малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_4

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасовано, у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено. У іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_5, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що батьком чиняться перешкоди у виїзді дітей за кордон. Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_4, суд виходив з їх недоведеності та вказав на негативний вплив батька на дітей.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові ОСОБА_3, зазначав наступне.

Положеннями ст. 141 СК України закріплено рівність прав та обов'язків матері та батька, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

За правилами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із п.п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Отже, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку в конкретну країну із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, ОСОБА_3 просила надати дозвіл на виїзд дітей за межі України без згоди батька, вказуючи термін не конкретної поїздки, а періоди шкільних канікул, та зазначаючи орієнтовний перелік країн прямування.

Відтак, надання рішенням суду першої інстанції дозволу на виїзд дітей без згоди батька за межі України без визначення конкретного часового перебування у визначеній країні, до якої дозволяється виїзд, є порушенням вимог чинного законодавства та прав батька дітей.

З огляду на наведене апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за межі України ухвалено з порушенням вимог матеріального права, оскільки судом не враховано визначеної ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав та, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на періодичні виїзди дітей за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, чим фактично позбавлено батька дітей можливості брати участь у їх вихованні та можливості спілкування з ними.

Разом із тим апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, оскільки ОСОБА_4 просив надати дозвіл на виїзд дітей за кордон без згоди матері, не визначаючи конкретну країну прямування та без визначення конкретного часового періоду.

Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 02 квітня 2017 року, справа № 235/139/16-ц.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд вирішив справу відповідно до закону, висновки суду відповідають фактичним обставинам та відповідним нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка в процесі судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

судді: Є.П. Євграфова

О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко

Г.І. Мостова