Справа № 2/303/2418/17
Р І Ш Е Н Н Я

09 листопада 2017 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Морозової Н. Л.

секретар судового засідання Галас Л. В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачеві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, поданої від імені та в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Центр надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 від імені та інтересах позивача, звернулася в суд з позовом про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 втратившим право користування жилим приміщенням квартирою № 30 в будинку № 2 по вул. Береша в м. Мукачеві Закарпатської області.

Позов мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу № І - 1740 від 17.04.1999 року, що стверджується реєстраційним посвідченням. У належній ОСОБА_2 на праві особистої власності квартирі, зареєстрований ОСОБА_3, який з 01 січня 2016 року не проживає за адресою реєстрації, тобто не користується житловим приміщенням, чим створює перешкоди у користуванні житлом власнику.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримула повністю, просила задоволити з підстав, наведених у заяві.

Відповідач у судове засідання не зявився повторно, про причини неявки не повідомив, заперечення на позов чи заяви про відкладення справи, чи розгляд справи у його відсутності не подав, повідомлявся через засоби масової інформації.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Центр надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності.

Зі згоди позивача, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме до п. 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дана Конвенція гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner vs. the U.K. 21.02.1990). Такий захист поширюється як на власника квартири ( рішення у справі Gillow vs. the U.K. 24.11.1986) , так і на наймача (рішення у справі Larkos vs. Cyprus 18.02.1999).

Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання з боку держави у використання особою прав, зазначених у п.1 цієї ж статті, є виправданим. Таке втручання повинно бути передбачене законом і необхідне у демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, або для захисту прав і свобод інших осіб. Зазначений перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Ст.ст.47,48 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно реєстраційного посвідчення № 1594 від 23.04.1999 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві особистої власності ОСОБА_2

Згідно копії будинкової книги на квартиру АДРЕСА_3, у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_4,ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5

Відповідно до акту № 148 від 28.10.2017 року, засвідченого підписами жителів будинку №2 по вул.Береша в м.Мукачево, паспортистом ТОВ І.Т.В. Сервіс Плюс - ОСОБА_3 не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6 з 01.01.2016 року.

Статтею 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини й основних свобод, що є частиною національного законодавства України, визначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законами або загальним принципами міжнародного права.

Конституція України, а саме стаття 41, гарантує кожному право володіння, користування та розпорядження його власністю.

Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник за своїм розсудом користується, володіє і розпоряджається своїм майном.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, поміж іншого, й такі питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Оскільки відповідач є членом сім»ї позивача, то правовідносин, що виникли підлягають застосуванню норми ст. 405 ЦК України.

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач у спірній житловій квартирі не проживає більше року, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування квартирою №30 по вул. Береша,2 в м.Мукачево Закарпатської області, у звязку з відсутністю без поважних причин понад один рік.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212-218 ЦПК України, ст. 150 ЖК України,ст. 16,319,321,386,391 ЦК України, п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 року зі змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, суд заочно -

р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, поданої від імені та в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Центр надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_3, 27.12.1986 р. н. втративши право користування квартирою № 30 в будинку № 2 по вул. Береша в м. Мукачеві Закарпатської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Морозова Н. Л.