Справа № 274/401/16-ц
Провадження № 2/0274/65/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2017 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Щербака Д.С., за участю секретаря Поступайло Х.О., сторін, представника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Бердичівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним (удаваним) та таким, що насправді є договором купівлі-продажу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка - ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Бердичівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, у якому просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку №8, розташований в с.Терехове по вул.Огурцова Бердичівського району Житомирської області, загальною площею 66,7 кв.м., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, від 25 травня 2007р., посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_7

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є старшою дочкою третьої особи ОСОБА_5 У квітня 1999 року ОСОБА_5 познайомилася із ОСОБА_8 та стала проживати із ним однією сім'єю як подружжя, але без реєстрації шлюбу. До того часу ОСОБА_8 проживав та був зареєстрований у м. Житомирі.

Згодом ОСОБА_5 дізналася, що по вул. Огурцова, 8 в с.Терехове Бердичівського району стоїть вільний житловий будинок (далі - будинок). Вона домовилася із власницею будинку - ОСОБА_3 про те, що вони у майбутньому купимо у неї будинок коли назбираємо достатньо грошей. У травні 2005 року вони оселилися та стали проживати однією сім'єю у цьому будинку. За домовленістю із відповідачкою ОСОБА_3 29.11.2005р. позивачка зареєструвалася у будинку будучи ще неповнолітньою. Лише у листопаді 2014 року їй стало відомо про наявність договору дарування житлового будинку по вул.Огурцова,8 у с.Терехове Бердичівського району від 25 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу ОСОБА_7

Згодом ОСОБА_8 почав зловживати спиртними напоями і 12 березня 2014 року у віці 45 років помер. В установлений законом строк ОСОБА_5 звернулася до Бердичівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка.

Постановою державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 від 08.10.2014р. № 2545 у спадковій справі № 171/2014 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в ? частині після смерті ОСОБА_8 Відмову у вчинені нотаріальної дії нотаріус вмотивовував тим, що ОСОБА_5 не надала документи, які служать доказом її родинних відносин із спадкодавцем.

Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом на весь будинок отримала мати покійного ОСОБА_8 ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги.

Після цього, ОСОБА_4, оформивши свої спадкові права, звернулася до суду з позовом до позивачки, її матері та брата про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення. Тобто, позивачка залишилась на вулиці, хоча своєю працею також допомагала батькам збирати гроші на придбання будинку та у триманні господарства.

Отже, позивачка вважає вказаний вище договір дарування таким, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, а тому відповідно до статті 234 ЦК України він є фіктивним, та має бути визнаний недійсним.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1В позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, надала суду нотаріально завірено заяву від 06.09.2016р., посвідчену приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області, про те, що нею у 2005 році був успадкований житловий будинок за адресою: село Терехове Бердичівського району Житомирської області, вулиця Огурцова, про що отримане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Зважаючи на те, що вона мешкаю в м. Черкасах та не планувала переїзд до с. Терехове у 2007 році зазначений вище будинок подарувала ОСОБА_8 Дарування оформили договором дарування житлового будинку, який був посвідчений в установленому законом порядку 25.05.2007 року приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 1023. Крім цього стверджує, що під цим договором не був прихований будь-який інший договір - будинок переданий нею безоплатно; договір вчинений добровільно, без погроз, розуміючи значення своїх дій. Також, просить суд прийняти до уваги дану заяву. Цивільну справу цивільну справу щодо визнання недійсним договору дарування житлового будинку просить розглянути без її присутності через дальність розгляду, стан мого здоров'я та матеріальний стан.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала, проти задоволення позову заперечила та просила суд відмовити в його задоволенні.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Бердичівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце повідомлені судом належним чином згідно норм ЦПК, причини неявки суду не відомі, заяв та заперечень на позов суду не надано. Однак, у передніх засіданнях ОСОБА_5 пояснила суду, що вони разом з покійним чоловіком ОСОБА_8 планували придбати спірний будинок, проте у 2007р. вирішили укласти договір дарування так як на той час оформляти договір купівлі-продажу було дуже дорого.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що покійний ОСОБА_8 є її братом, підтвердила, що у 2007 році був укладений договір дарування з відповідачкою ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що з 1999 року ОСОБА_5 познайомилася із ОСОБА_8 та стала проживати із ним однією сім'єю як подружжя, але без реєстрації шлюбу. У 2005 року вони оселилися в будинку та стали проживати однією сім'єю у цьому будинку поки не помер ОСОБА_8 За домовленістю із відповідачкою ОСОБА_3 29.11.2005р. позивачка зареєструвалася у будинку будучи ще неповнолітньою. Підтвердила, що вони планували в майбутньому придбати у власність будинок.

Заслухавши думки сторін та дослідивши докази, суд вважає, що в задоволення позову слід відмовити, виходячи з такого.

Судом встановлено, що було укладено договір дарування житлового будинку №8, розташований в с.Терехове по вул.Огурцова Бердичівського району Житомирської області, загальною площею 66,7 кв.м., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, від 25 травня 2007р., посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_7 (а.с.14).

Згідно із частинами першою та четвертою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частинами третьої та п'ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Предметом договору дарування можуть бути нерухомі речі (стаття 718 ЦК України).

За частиною другою статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 234 ЦК передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Укладення фіктивного правочину завжди відбувається з певною метою і умисно.

Фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначених у частині п'ятій статті 203 ЦК, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним.

Як вбачається із статті 234 ЦК України ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. А отже, якщо одна сторона діяла лише "для вигляду", а інша намагалась досягти правового результату, то такий правочин не може бути визнаний фіктивним.

Відповідно до статті 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України).

Як пояснила відповідачка ОСОБА_4 і ця обставина ніким не оспорена, правовстановлюючі документи, а саме оригінал спірного договору дарування.

Вищевказане свідчить про те, що покійний ОСОБА_8 прийняв дарунок та набув права власності на нього.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачка не довела перед судом відсутності у сторін спірного договору дарування наміру створити юридичні наслідки на момент укладання спірного договору дарування, оскільки обдарованим прийнято дарунок.

Оскільки позивачкою не доведено, що діями обох сторін спірного договору дарування властива ознака фіктивності (що обидві сторони діяли лише для вигляду, а не для настання правових наслідків) позов безпідставний і не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 79, 88, 208-210, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Суддя: Д.С. Щербак