У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 9 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Кузнецовська міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про оголошення фізичної особи померлою, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 9 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про оголошення померлим ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та внесення змін до свідоцтв, виданих ОСОБА_3 26.07.2017р. Кузнецовською міською державною нотаріальною конторою Рівненської області, про право на спадщину за законом майна ОСОБА_8, померлого 12.12.2016 р. відмовлено через недоведеність позовних вимог.

В поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покликаються на його незаконність та необґрунтованість в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Вважать безпідставними посилання суду на інформацію з місцевого управління Пенсійного фонду України про призначення ОСОБА_7 в період з 2005 по 2007 рік пенсії по інвалідності, а також на відомості про його трудову діяльність протягом 2007-2009 років, оскільки ці обставини існували значно раніше ніж передбачено ст. 46 ЦК України, тобто більш ніж за три роки до часу звернення ними до суду з позовом.

Звертають увагу на те, що відповідач ОСОБА_3, даючи пояснення в судовому засіданні за правилами допиту свідка, постійно путався в своїх поясненнях, надавав нечіткі та незрозумілі показання, не пам'ятав хронологію подій.

Суд взагалі не переконався в достовірності слів свідка ОСОБА_9, яка не змогла пояснити чому саме вона спілкувалась із ОСОБА_7 по телефону, що вона робила в будинку ОСОБА_8 та яке відношення вона має до їхньої сім'ї, а також не змогла підтвердити, що телефонував саме ОСОБА_7, оскільки вона його не бачила.

Крім того, в порушення ст. 212 ЦПК України суд взагалі не оцінив та не відобразив у рішенні оцінки таких доказів, як листи УПУ, Кузнецовського комунального підприємства, міської ради, поліції, показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для оголошення ОСОБА_7 померлим, а оскільки вимоги позивачів про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину після ОСОБА_8 є похідними від вимоги про оголошення ОСОБА_7 померлим, то законні підстави для задоволення позову в цій частині також відсутні.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Судом встановлено, що батьком позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є ОСОБА_7, що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 березня 2003 року ОСОБА_7 визнаний безвісно відсутнім.

Згідно відповіді Варашського відділу поліції ГУНП в Рівненській області від 13.03.2017р. №Н-52/215/01-17 на звернення ОСОБА_10 встановити місцеперебування ОСОБА_7 або отримати інформацію, що могла б посприяти його пошуку, не вдалося.

Відповідно до ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до змісту зазначеної норми кожна з цих підстав є самостійною для визнання особи такою, що померла, і в залежності від підстав визнання особи, такою що померла, визначається строк, протягом якого мають бути відсутні відомості про особу у місті її постійного проживання.

Як роз'яснено в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі покликаються на те, що їх батько ОСОБА_7 з22 серпня 2002 року залишив місце постійного проживання і з того часу вони його ніколи не бачили та не мають інформації про його місцезнаходження.

В свою чергу відповідач ОСОБА_3 заперечує смерть свого брата ОСОБА_7, стверджує, що чотири роки тому розмовляв з ним по телефону, а близько двох років тому спілкувався з братом у соціальній мережі інтернету під час якого дізнався, що на даний час ОСОБА_7 проживає в Краснодарському краї Російської Федерації.

Згідно копії листа Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області від 13.06.2017р. в період з 20.10.2005р. по 1.11.2007р. ОСОБА_7 було призначено пенсію по інвалідності.

Крім того індивідуальними відомостями про застраховану особу підтверджувалася трудова діяльність ОСОБА_7 протягом 2007-2009 років.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 вказала, що 21.11.2015 року вона, перебуваючи у квартирі ОСОБА_8, по стаціонарному телефону спілкувалася із ОСОБА_7, який зателефонував до свого батька. В ході вказаної телефонної розмови ОСОБА_7 повідомив їй, що проживає за кордоном, у нього є дружина та дочка.

Будь-яких обставин, за яких можливо припустити смерть ОСОБА_7 позивачі не зазначили.

Сам факт відсутності ОСОБА_7 у місці його постійного проживання, навіть протягом тривалого часу, не може бути достатньою підставою для застосування правил статті 46 ЦК та оголошення його померлим.

За наведеного, встановивши, що після визнання ОСОБА_7 безвісно відсутнім станом на 21.11.2015 року, тобто менше ніж за три роки до звернення позивачі з даним позовом до суду, ОСОБА_7 був живий та під час телефонної розмови із свідком повідомив, що перебуває за кордоном де має нову сім'ю, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для оголошення його померлим.

Покликання позивачів на те, що відповідач ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_9, даючи пояснення в судовому засіданні, путалися в своїх поясненнях не заслуговують на увагу, так як позивачами вказаних пояснень не спростовано.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального права не можуть бути підставами для скасування рішення суду, оскільки такі порушення є незначними та не призвели до неправильного вирішення справи.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 9 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Боймиструк С.В.

Шимків С.С.