Справа №484/1407/17 21.09.2017 21.09.2017 21.09.2017
Справа № 484/1407/17 Головуюча першої інстанції Маржина Т.В.
Провадження № 22-ц /784/2057/17 Доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
УХВАЛА

Іменем України

21 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Козаченка В.І., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника відповідачів - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 серпня 2017 року за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про відшкодування витрат на утримання та поховання спадкодавця, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 травня 2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про відшкодування витрат на утримання та поховання спадкодавця в розмірі 11 347 грн. 96 коп.

Позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, після смерті якої відкрилася спадщина. До складу спадкового майна увійшла квартира АДРЕСА_1. Відповідачі є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_8 Проте, похованням ОСОБА_8 займався він, зокрема, оплатив ритуальні послуги та поминальний обід в день поховання всього на суму 6 706 грн., поминальний обід на сорок днів у розмірі 900 грн.; придбав на обід продукти на суму 113 грн. 79 коп. Крім того, після смерті ОСОБА_8 він, вважаючи, що має право на спадщину, оплатив заборгованість останньої по кредиту в сумі 3 580 грн. та сплатив за телефонний зв'язок 48 грн. 17 коп. Всього витрати на поховання та погашення боргів померлої склали 11 347 грн. 96 коп. В добровільному порядку відповідачі відмовилися повертати дану суму витрат.

Посилаючись на зазначені обставини та вимоги ст. 1232 ЦК України, ОСОБА_7 просив стягнути з відповідачів в рівних частках на його користь понесені ним витрати на утримання та поховання ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 серпня 2017 року позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на відшкодування витрат на поховання ОСОБА_8 по 3 803 грн. з кожної та по 320 грн. судового збору.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 і ОСОБА_6, посилаючись на те, що суд безпідставно взяв до уваги договір замовлення, наданий позивачем, не з'ясував питання щодо грошових коштів державної допомоги на поховання, необґрунтовано до розміру витрат зарахував витрати на поминальні обіди та не застосував до спірних правовідносин позовну давність, у зв'язку з чим просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та на підставі положення ст. 1232 ЦК України обґрунтовано поклав на відповідачів обов'язок по відшкодуванню понесених позивачем витрат на поховання спадкодавця.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Як встановлено судом ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, яка була для позивача колишньою сусідкою, а для відповідачів двоюрідною тіткою (а.с. 10, 50).

За життя ОСОБА_8 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 7, 8).

При зверненні позивача до нотаріальної контори, нотаріусом 24 лютого 2016 року було роз'яснено, що ОСОБА_7 не підтвердив факту родинних або інших відносин зі спадкодавцем, а тому відсутні підстави для оформлення прав на спадкування (а.с. 6).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_7 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини, та визнання права власності на спадкове майно відмовлено (а.с.51-52).

Отже, ОСОБА_7 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8

До нотаріальної контори звернулися із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_8, відповідачі у справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 41-46).

За змістом ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Статтею 1232 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним з них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Такі витрати можуть бути стягнені не більше як за три роки до його смерті.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Встановлено, що похованням ОСОБА_8 займався позивач, він же і поніс необхідні витрати на її поховання.

Відповідачі цих обставин не заперечують, однак не погоджуються з наданими позивачем документами, що підтверджують витрати на поховання, з якими погодився суд першої інстанції.

На підтвердження таких витрат позивачем надано оригінали квитанції до прибуткового касового ордеру та договір-замовлення на організацію та проведення поховання від 13 лютого 2016 року, складений бухгалтером ОСОБА_9 від імені Первомайського центру «Турбота», який представлено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10, який має дозвіл на організацію поховань та наданням, пов'язаних з ними послуг (а.с. 108, 121, 164, 165). Ці обставини підтверджено, наданими у листі поясненнями ФОП ОСОБА_10 (а.с. 161).

За вказаним договором перелічені послуги, які надавалися позивачу, до складу яких увійшли вартість атрибутів для поховання та надання послуг, пов'язаних з похованням, у тому числі оформлення документів у РАГС та в ПФУ для отримання допомоги на поховання, що разом склало 4291 грн., а також витрати на проведення помінального обіду у день похорон у розмірі 1795 грн., що загалом склало 6 706 грн. (а.с. 108).

Як встановлено, отриманням свідоцтва про смерть ОСОБА_8 в органах державної реєстрації актів цивільного стану займалася відповідно до договору ОСОБА_9, про що також зазначено в актовому записі про смерть (а.с. 152).

На підставі цього свідоцтва остання отримала допомогу на поховання у розмірі 3 775 грн. 79 коп., що надало Первомайське об'єднане управління пенсійного Фонду України Миколаївської області (а.с. 154).

Оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру підтверджує сплату саме цієї суми (а.с. 121).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність позивачем витрат на організацію та проведення поховання саме у розмірі 6706 грн., визначеному наданими позивачем документами у розмірі з огляду на таке.

По-перше, саме позивач займався організацією та проведенням поховання ОСОБА_8

По-друге, саме позивач звернувся до Первмомайського центру «Турбота» з вказаного питання та оплатив ці послуги.

По-трете, саме представник цього Центру ОСОБА_9 видала позивачу оригінал договору - замовлення на відповідному бланку ПЦ «Турбота» з переліком послуг та їх вартість.

В-четвертих, саме на підставі цього договору, як представник центру «Турбота», ОСОБА_9 у Первомайському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області отримала оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_8 та допомогу на поховання в органах пенсійного фонду.

Таким чином ці обставини в сукупності свідчать про те, що позивачем за організацію та проведення поховання ОСОБА_8 сплачена ФОП ОСОБА_10 сума витрат у розмірі 6 706 грн., що зазначена у виданому позивачу оригіналі договору-замовленні.

Заперечення ФОП ОСОБА_10 сплату саме такої суми витрат та надання останнім іншого договору - замовлення, де фігурує загальна сума витрат на поховання ОСОБА_8 у розмірі 3 001 грн., та сплата податків останнім саме з цієї суми, правильно не взяті районним судом до уваги, оскільки споживач послуг, що надавалися фізичною-особою підприємцем а саме, ОСОБА_12, не відповідає за ведення та оформлення документів бухгалтерського обліку ПЦ «Турбота» працівником цього центру - ОСОБА_9, яка за твердженнями ОСОБА_10, працювала у нього бухгалтером.

Доводи апеляційних скарг щодо не з'ясування питання про грошові кошти державної допомоги на поховання не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що зазначена грошова допомога на поховання була видана Первомайським об'єднанням управління пенсійного фонду України

Миколаївської області у розмірі 3 775 грн. 79 коп. представнику Первомайського центру «Турбота» - ОСОБА_9

Щодо доводів апеляційних скарг в частині зарахування розміру витрат на поховання, витрати, пов'язані з організацію та проведенням поминальних обідів при похованні, колегія суддів погоджується з висновками суду, що на території України поховання особи за існуючими християнськими звичаями та традиціями, завжди супроводжується поминальними обідами в день похорон, на дев'ятий та сороковий дні після смерті та на річницю смерті.

Отже, районний суд правильно зарахував суми витрат, пов'язаних з поминальними обідами, до загальної суми витрат на організацію та проведення поховання ОСОБА_8

Вирішуючи питання щодо застосування позовної давності, суд першої інстанції, дійшов висновку, що позивач дізнався про існування інших спадкоємців лише під час розгляду справи за його позовом у 2016 році, оскільки ці обставини встановлені рішенням суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Тобто, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, а отже можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме з цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановлено ст. 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом 17 травня 2017 року, зазначивши, що про існування інших спадкоємців йому стало відомо в судовому засіданні із матеріалів спадкової справи, яка була досліджена судом.

За рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_7 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини, та визнання права власності на спадкове майно відмовлено. У цьому рішення встановлено, що про існування інших спадкоємців позивачу стало відомо в судовому засіданні із матеріалів спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_8 Саме ці обставини було підставою для зміни позивачем своїх позовних вимог.

Відповідачі, заявляючи клопотання про застосування позовної давності до спірних правовідносин зазначали, що перебіг позовної давності повинен починатися з 14 серпня 2016 року після спливу строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки про порушення своїх прав, а саме про обізнаність про наявність спадкоємців після смерті ОСОБА_8, позивачу було відомо 8 серпня 2013 року, коли він зустрівся з відповідачами у нотаріуса.

На підтвердження цього відповідачки послалися на свої свідчення, що дали в судовому засідання як свідки.

Між тим, відповідачі є зацікавленими особами у справі, їх інтереси протилежні інтересам позивача, а тому районний суд правильно підійшов до цих свідчень критично, оскільки такі свідчення не підтвердження будь-якими іншими переконливими доказами за правилами ст.ст. 58,59 ЦПК України, які б підтверджували ці доводи.

З огляду на таке, суд першої інстанції правильно визначився, що перебіг позовної давності розпочався 5 серпня 2016 року, з дня ухвалення рішення суду, а позивач звернувся за захистом своїх прав 17 травня 2017 року, тобто в межах строку, визначеного ст. 257 ЦК України.

Отже, докази та обставини, на які посилаються заявники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду по їх оцінці.

Крім того, доводи апеляційних скарг не містять будь-яких заперечень та незгоди з рішенням суду першої інстанції щодо відмови ОСОБА_7 у стягненні інших витрат, відповідно до заявлених ним позовних вимог, а відтак колегія суддів з огляду на приписи ч. 1 ст. 303 ЦПК України, не перевіряла обґрунтованість висновків суду в частині відмови позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення інших витрат.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що місцевий суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг висновків місцевого суду не спростовують, а тому підстави, визначені ст. 309 ЦПК України, для скасування цього рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відхилити, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді В.І. Козаченко

Н.О. Шаманська