Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2017 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Яремчук С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 свої вимоги до суду мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. У квартирі зареєстрована колишня дружина позивача ОСОБА_2, з якою розрізано шлюб 01.11.2013, яка жодного дня у квартирі не проживала. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстраційного обліку, чим перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися та користуватися власним житлом, сплачувати комунальні послуги та отримати субсидію. Тому, позивач просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житлом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Суду пояснив, що квартира придбана під час шлюбу а тому є обєктом спільної сумісної власності сторін. Відлік строку позовної давності на звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя слід рахувати з травня 2016 року, тобто з часу коли позивач дізнався, що ОСОБА_2 має народити дитину від іншого чоловіка.

Суд, заслухавши пояснення позивача. представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Так, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 02.11.2007.

У квартирі зареєстрована відповідач по справі - колишня дружина позивача ОСОБА_2, що підтверджується довідкою ОСББ «Обергін-72» від 18.11.16 р. та актом обстеження матеріально-побутових умов від 21.11.2016.

Шлюб між сторонами розрізано рішенням суду від 01.11.2013 року.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_2 жодного дня не проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди в користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Позивач позбавлений можливості оформити субсидію на житлово-комунальні послуги.

Договір найму жилого приміщення між позивачем та відповідачем не укладався. Згоди на користування жилим приміщенням позивач не надавав.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України.

Зі змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст..379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.

Аналогічні положення містяться в п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», де вказано, що якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на житлову площу.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Позивачами виконано всі можливі та передбачені законом умови для добровільного зняття з реєстрації відповідачки.

Суд ставиться критично та не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що квартира є обєктом спільної сумісної власності сторін, оскільки поділ майна подружжя між сторонами у визначені законодавством стоки та за погодженням між ними не проводився. Відповідач ОСОБА_2 не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя. Позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та вимоги про поділ майна подружжя, визнання права власності на нерухоме майно, мають різну правову природу та не повязані між собою, а від так не порушують право відповідача на поділ спільного майна подружжя.

Зняття з реєстрації відповідача у квартирі не позбавляє її права спільної сумісної власності на неї, у випадку поділу майна подружжя.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає до задоволення у повному обсязі.

У відповідності до ст.ст. 79,88 ЦПК України підлягають до стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 551,20 грн., оскільки вони підтвердженні квитанцією від 21.11.2016 року.

За таких обставин суд, керуючись ст. ст. 5, 10, 60, 212, 213 ЦПК України, ст. 150, ст. 167 ЖК України, ст. ст. 328, 334, 386, 391, ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», -

В И Р I Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі № 32, що розташована у будинку № 72 по вул.. Каштановій, в м. Бар Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в сумі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення, а неприсутніми особами в той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Вінницької області через Барський районний суд Вінницької області.

Суддя: