Номер провадження: 22-ц/785/7113/17
Номер справи місцевого суду: 2-812/11
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2012 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління, до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління, про визнання частково недійсним договору про іпотечний кредит,

встановила:

В січні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку кредитної заборгованості за іпотечним кредитом №2379-н від 25.06.2008р у розмірі 1 317 521,73 грн.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилався на те, що 25.06.2008р. між ним та ОСОБА_4 було укладено договір про іпотечний кредит №2379-н на суму 1 000 000 грн., з терміном погашення не пізніше 25.06.2028р. під 18 % річних (далі - Іпотечний кредит).

У забезпечення виконання зобов'язань по Іпотечному кредиту №2379-н між Банком, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір поруки №1 до кредитного договору №2379-н.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань по Іпотечному кредиту №2379-н, 26.06.2008р. між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», укладено з Позичальником ОСОБА_4 Іпотечний договір.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не виконувала свої зобов'язання по договору щодо повернення кредиту та відсотків за його користування, Банк звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 травня 2011р. було прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до ВАТ «Ощадбанк» про визнання частково недійсним договору про Іпотечний кредит №2379-н від 25.06.2008р., який об'єднаний в одне провадження з первісним позовом ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості (а.с.52-54, 58).

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_4 просила визнати недійсним п.п. 1.4.1 п.1.4 Договору про іпотечний кредит №2379-н від 25.06.2008р. з підстав того, що її перед укладанням договору не повідомили про умови кредитування.

У судовому засіданні представник позивача ПАТ «Ощадбанк» - Охота В.В., що діяв на підставі довіреності (а.с.31), підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та заперечував проти задоволення зустрічної позовної заяви, з підстав її необґрунтованості та недоведеності.

Представник відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_6, діюча по довіреності, позовні вимоги ПАТ «Ощабданк» не визнана, та підтримала зустрічний позов, з викладених в зустрічному позові підстав, який просила задовольнити.

Справа була розглянута у відсутність відповідачів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2012 року позовні вимоги ПАТ «Ощадбанк» було задоволено, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 було відмовлено.

Зазначене рішення оскаржувалось в апеляційному порядку відповідачем ОСОБА_4 (а.с.131-132), однак ухвалою судді-доповідача апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2012 року її апеляційна скарга була повернута (а.с.160-161).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і обгрунтовано встановлено судом, 25.06.2008р. між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про Іпотечний кредит №2379-н на суму 1 000 000 грн., з терміном погашення не пізніше 25.06.2028р. під 18 % річних, згідно з умовами якого позичальник зобов'язався погашати кредит ануїтетними платежами в сумі 15434 грн. (а.с. 23-27).

У забезпечення виконання зобов'язань по Іпотечному кредиту, між Банком, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір поруки №1 (а.с. 28-30) (далі - Договір поруки), гідно п.1.1. якого поручитель зобов'язався перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за Іпотечним кредитом.

Крім того, 26.06.2008р. у забезпечення виконання зобов'язань по Іпотечному кредиту між Банком та Позичальником було укладено Іпотечний договір (а.с. 17-22).

Також суд обгрунтовано встановив, що Банк належним чином виконав свої зобов'язання по Іпотечному кредиту та здійснив видачу кредиту готівкою в сумі 1 000 000 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки від 26.06.2008р. (а.с. 16).

В свою чергу, відповідач ОСОБА_4 своїх зобов'язань по поверненню кредиту належним чином не виконувала, тобто порушувала умови Іпотечного кредиту, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість станом на 27.08.2010р. у розмірі 1 317 521,73 грн., згідно розрахунку, в тому числі:

заборгованості за кредитом - 989 189,75 грн.;

прострочена заборгованість за кредитом - 10 810,25 грн.;

заборгованість по відсоткам - 259 793,85 грн.;

заборгованості за пенею по відсоткам - 55 646,70 грн.;

заборгованість за пенею по основному боргу - 2081,18 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Ощадбанк», суд першої інстанції обгрунтовано виходив із вимог, передбачених умовами Іпотечного кредиту та діючим цивільним законодавством.

Так, за змістом ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, належними сторонами, тобто боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Згідно з п.п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору та сплата неустойки.

У відповідності до ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, оскільки відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Крім того, відповідно до п. 3.4 Іпотечного кредиту Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором (а.с.25).

Таким чином, суд дійшов правильно і обгрунтованого висновку про необхідність задоволення поновних вимог ПАТ «Ощадбанк» у повному обсязі.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання частково Іпотечного кредиту недійсним, то суд також правомірно відмовив в його задоволенні, з огляду на наступні обставини.

Так, статтею 1054 ЦК України передбачено, що кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 638 ЦК України якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір є укладеним. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однією із сторін, повинна бути досягнена згода. Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили усі істотні умови, то вони мають виконуватись і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав.

З цих підстав, суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв до уваги посилання відповідачки та його представника на те, що перед укладанням Іпотечного кредиту її не повідомили про умови кредитування, що є підставою для визнання недійсним п. 1.4.1 Договору.

З даним висновком суду повністю погоджується колегія суддів, враховуючи, що сторони досягли всіх істотних умов Іпотечного кредиту, жодних претензій з приводу непогодження з ними не виражали, підписали його.

Більше того, в подальшому сторони почали виконувати умови Іпотечного кредитну, тобто Банк надав ОСОБА_4 в кредит грошові кошти у сумі 1 000 000 грн., а остання отримала ці кошти і зобов'язалась погашати кредитну заборгованість і відсотки за користування ними, згідно з умовами Іпотечного кредиту.

Таким чином, враховуючи, що матеріали справи свідчать про те, що всі вищевказані Договори укладалися добровільно та з його умовами сторони ознайомлені у повному обсязі, позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання положень п. 1.4.1. Іпотечного кредиту недійсними, з посиланням на необізнаність з ними, є безпідставними і необгрунтованими.

Що стосується посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що Банк безпідставно не включив в Іпотечний кредит положення щодо порядку визначення розміру одноразової комісії в розмірі 0,4% від суми наданого кредиту, то вони також є безпідставними.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що процентна ставка за користування кредитними коштами була встановлена за домовленістю сторін і становила 18%.

Крім того, у відповідності до п.1.4.1 Іпотечного кредиту сторони встановили, що Позичальник сплачує комісійну винагороду за надання кредиту в розмірі 0,4% від суми кредиту одразу після укладення та підписання цього договору (а.с.23).

Таким чином, зазначені обов'язки сторін були встановлені Іпотечним договором, за взаємною їх згодою, а тому підстав вважати їх такими, що не відповідають діючому законодавству, матеріали справи не містять.

Крім того, зазначені суми не ввійшли в загальну суму кредитної заборгованості і не стягнуті оскаржуваним судовим рішенням, а тому підстав вважати, що даним пунктом Іпотечного кредиту порушуються права поручителя ОСОБА_3, матеріали справи також не містять.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра