ухвала

іменем україни

22 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Кафідової О.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Писаної Т.О.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Територіальний сервісний центр 6541 регіонального Сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Херсонській області та автогаражний кооператив «Феміда-2», про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, визнання угод недійсними, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання майна особистою приватною власністю, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_10 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 11 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що з 27 травня 1972 року по 23 квітня 2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7

Під час шлюбу з відповідачем ними було придбано: квартиру АДРЕСА_4 автомобіль «Mitsubishi Galant», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; побудовано гараж в автогаражному кооперативі «Феміда-2» (далі - АК «Феміда-2») та відкрито депозитний рахунок на ім'я відповідача в банку «Фінанси і Кредит», на якому знаходяться їхні спільні кошти.

Враховуючи вказане та з урахуванням уточнення до позову, позивач просила: визнати удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 20 травня 2004 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ляшук Л.Г., визнавши, що сторонами дійсно було вчинено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири;

- визнати вказану квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частини зазначеної квартири.

- визнати недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля «Mitsubishi Galant», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, укладену між продавцем ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_8, повернувши сторони у первісний стан;

- скасувати державну реєстрацію вищезазначеного транспортного засобу за ОСОБА_8;

- здійснити поділ майна подружжя в натурі, виділивши їй автомобіль «Mitsubishi Galant», 2008 року випуску, вартістю 87 000 грн, а відповідачу - гаражний бокс АДРЕСА_5, вартістю 87 444 грн;

- зобов'язати Управління Державтоінспекції УМВС України в Херсонській області здійснити реєстрацію вищезазначеного транспортного засобу за нею;

- визнати грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_2 відкритому 15 квітня 2014 року на ім'я ОСОБА_7 за депозитною угодою № 326933/17165/3-14 в філії «Південне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (відділення № 12 в м. Херсоні), і на момент закінчення терміну дії депозитної угоди становили 137 284 грн 81 коп., спільною сумісною власністю подружжя;

- стягнути з ОСОБА_7 на її користь Ѕ частини вказаних грошових коштів у розмірі 68 642 грн 50 коп.

ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6, в якому просив визнати транспортний засіб «Mitsubishi Galant», державний номерний знак НОМЕР_1, та гаражний бокс АДРЕСА_5 його особистою власністю, стягнути з ОСОБА_6 на його користь понесені ним судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору.

РішеннямСуворовського районного суду м. Херсона від 06 травня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля «Mitsubishi Galant», 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_1, укладену 11 липня 2014 року між продавцем ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_8, повернувши сторони у первинний стан.

Скасовано державну реєстрацію вищевказаного транспортного засобу за ОСОБА_8 в Управлінні Державтоінспекції УМВС України в Херсонській області. Здійснено поділ майна подружжя в натурі: виділено ОСОБА_6 автомобіль «Mitsubishi Galant», 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_3, вартістю 87 тис. грн; виділено ОСОБА_7 гаражний бокс АДРЕСА_5 вартістю 87 444 грн.

Зобов'язано Управління Державтоінспекції УМВС України в Херсонській області здійснити реєстрацію транспортного засобу «Mitsubishi Galant», 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_3, за ОСОБА_6

Визнано грошові кошти, які знаходилися на депозитному рахунку № НОМЕР_4, відкритому 15 квітня 2014 року на ім'я ОСОБА_7 за депозитною угодою № 326933/17165/3-14 в філії «Південне регіональне управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (відділення № 12 в м. Херсоні), і становили на момент закінчення терміну дії депозитної угоди 137 284 грн 81 коп., спільною сумісною власністю подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 частину грошових коштів, які знаходилися на вищевказаному депозитному рахунку, в сумі 68 642 грн 50 грн.

Визнано удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 20 травня 2004 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ляшук Л.Г., визначивши, що між сторонами було вчинено договір купівлі-продажу даної квартири.

Визнано вищевказану квартиру спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та визнано за останньою право власності на 1/2 частини вказаної квартири.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 15 липня 2015 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 06 травня 2015 року змінено в частині визнання права власності на гаражний бокс, поділу в натурі гаражного боксу, автомобіля «Mitsubishi Galant», зобов'язання Управління Державтоінспекції УМВС України в Херсонської області здійснити реєстрацію транспортного засобу «Mitsubishi Galant», 2008 року випуску за ОСОБА_6, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання права власності на гаражний бокс в АК «Феміда-2», поділу в натурі гаражного боксу, автомобіля «Mitsubishi Galant», зобов'язання Управління Державтоінспекції УМВС України в Херсонської області здійснити реєстрацію транспортного засобу «Mitsubishi Galant», 2008 року випуску, за ОСОБА_6

Визнано право власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по Ѕ частини автомобіля «Mitsubishi Galant», 2008 року випуску.

В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 06 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 15 липня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 11 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2016 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_2, укладений 20 травня 2004 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ляшук Л.Г., зареєстрованим в реєстрі за № 1417, визнавши, що між сторонами в дійсності було вчинено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2.

Визнано недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля «Mitsubishi Galant», 2008 року випуску, кузов НОМЕР_5, державний номерний знак НОМЕР_1 та повернуто сторони у первісний стан.

Скасовано державну реєстрацію транспортного засобу «Mitsubishi Galant», 2008 року випуску, кузов НОМЕР_5, державний номерний знак НОМЕР_1 за ОСОБА_8 в Територіальному сервісному центрі 6541 регіонального Сервісного центру МВС у Херсонській області.

Поділено спільне майно подружжя, виділено у власність ОСОБА_6 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 та 1/2 частини автомобіля «Mitsubishi Galant», 2008 року випуску, кузов НОМЕР_5, державний номерний знак НОМЕР_1, а у власність ОСОБА_7 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 та 1/2 частини автомобіля «Mitsubishi Galant», 2008 року випуску, кузов НОМЕР_5, державний номерний знак НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 68 642 грн 50 коп. в рахунок компенсації Ѕ частини грошових коштів, що акумулювались на депозитному рахунку № НОМЕР_2 відкритому 15 квітня 2014 року в філії «Південне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (відділення № 12 в м. Херсоні) на ім'я ОСОБА_7 за депозитною угодою № 326933/17165/3-14.

В решті вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_10 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірне майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підпадає під регулювання ст. ст. 60,61 СК України, а при визначені способу та порядку поділу майна застосувавши положення ст. 71 СК України, виходили з того, що оскільки розмір часток кожного із подружжя при поділі спільного неподільного майна є рівним, але на отримання грошової компенсації своєї частки у майні сторони незгодні і не погоджуються на попереднє внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, то визнаються ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і майно залишається у їх спільній частковій власності.

При цьому суди визначили грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини грошових коштів в сумі 68 642 грн 50 коп., з загальної суми грошових коштів, яка становить 137 285 грн.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції у повній мірі погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що з 27 травня 1972 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 20 грудня 1993 року було розірвано, а реєстрацію розірвання шлюбу проведено 23 квітня 2014 року.

20 травня 2004 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_3, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ляшук Л.Г.

09 жовтня 2008 року був придбаний автомобіль «Mitsubishi Galant», 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_3, який був зареєстрований на ім'я відповідача ОСОБА_7

У 2014 році відповідач без згоди позивачки перереєстрував автомобіль на ОСОБА_8, що підтверджується довідкою-рахунком ПП «МПП Вибір» № 67452. Вартість автомобіля, визначена у довідці-рахунку, становить 87 тис. грн.

Також установлено, що сторони побудували гараж у АДРЕСА_6 Членство у кооперативі з 2006 року було оформлено на відповідача ОСОБА_7, пайові внески сплачено по 15 січня 2015 року. АК «Феміда-2» земельна ділянка виділялася на підставі рішення Херсонської міської ради від 15 лютого 2000 року № 49 про відведення у постійне користування земельної ділянки площею 0,9959 га під будівництво індивідуальних гаражів.

22 березня 2013 року гараж перереєстровано на ОСОБА_8

Документи, що посвідчують право власності на гаражний бокс, сторони не оформляли і державної реєстрації такого права власності не здійснювали.

За депозитними угодами із жовтня 2013 року ОСОБА_7 в філії «Південне регіональне управління» ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» розміщались депозитні кошти. По закінченню строку договору сума становила 137 284 грн 81 коп.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, за змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою статті 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним з подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-1743цс16.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Однак відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину), якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним.

Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Таким чином, апеляційний суд вищевикладеного належним чином не врахував, не звернув уваги на те, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя та дійшов передчасного висновку про зонність та обґрунтованість рішення районного суду в частині визнання недійсною угоди купівлі-продажу автомобіля, скасування державної реєстрації транспортного засобу та поділу автомобіля між подружжям.

За таких обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення в частині вимог про визнання недійсною угоди купівлі-продажу автомобіля, скасування державної реєстрації транспортного засобу та поділу автомобіля між подружжям не можна вважати законним та обґрунтованим й воно підлягає скасуванню в цій частині з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині судові рішення законні та обґрунтовані, а касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2016 рокускасувати в частині вимог про визнання недійсною угоди купівлі-продажу автомобіля, скасування державної реєстрації транспортного засобу та поділу автомобіля між подружжям, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 11 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана