Справа №490/2697/15-ц 14.03.2017 14.03.2017
Провадження №22-ц/784/257/17
Справа № 490/2697/15-ц
Провадження № 22-ц/784/257/17 Головуючий першої інстанції: Гуденко О.А.
Категорія: 5 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.

за участю: позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що вони з відповідачем є співвласниками будинку №1 «А» по вул. Павлика Морозова в м. Миколаєві. Відповідно до рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 10 вересня 2009 р. їм належить по ? частині будинку кожному.

Будинок є двоповерховим, складається фактично з двох квартир з окремими входами на перший та другий поверхи, надвірних господарських та побутових споруд.

Між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки, в звязку з чим у позивачки виникла необхідність відокремити її частку від частки відповідача.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що дійти згоди щодо порядку володіння та користування житловими приміщеннями цього будинку та надвірними спорудами, а також щодо порядку користування земельною ділянкою неможливо, просила про поділ будинку з господарськими та побутовими спорудами в натурі та визначити порядок користування земельною ділянкою.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги позову, просили про його задоволення, погодились з поділом домоволодіння за будь-яким з двох варіантів судової будівельно-технічної експертизи з виділом їй частки другого співвласника. Переважним та найбільш доцільним вважали розподіл будинку за другим варіантом експертизи, оскільки тоді у позивачки буде можливість самостійно здійснювати обслуговування своєї частки будинку, в тому числі і ремонтувати покрівлю, що є неможливим в першому варіанті.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що будь-який варіант не влаштовує ОСОБА_4, оскільки він проживає в цьому будинку, це є його єдине житло, в той час, як у позивачки на праві власності є інший житловий будинок та приміщення магазину. Їхне спільне проживання в одному будинку та щоденні зустрічі в одному дворі є неможливим з огляду на вкрай неприязні відносини.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2016 р. позов задоволено.

Проведено поділ в натурі житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та визначено порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 366,1 кв.м., розташованих за адресою: пров. Павлика Морозова,1 «А» в м. Миколаєві, відповідно до другого варіанту висновку № 125-081 від 15 жовтня 2015 р. судової будівельно-земельно-технічної експертизи , проведеної експертом РТПП Миколаївської області ОСОБА_6

Виділено в натурі ОСОБА_2 50/100 частин житлового будинку № 1«А» по пров. Павлика Морозова в м. Миколаєві з відповідною часткою господарських та побутових споруд у складі: в житловому будинку літер «А-2»: 1-1 коридор, площею 7,5 кв.м., 1-4 комора, площею 1,8 кв.м., 1-5 житлова, площею 22,3 кв.м., 1-І коридор, площею 2,4 кв.м., 2-6 коридор, площею 9,9 кв.м., 2-10 житлова, площею 23,9 кв.м., всього загальною площею 67,8 кв.м.; надвірні господарчі споруди - сарай літ «П-1», гараж літ. «В-2», навіс літ. «У», навіс літ. «Ф», навіс літ. «Х-2», душ літ. «Г», вбиральня літ. «Ж», навіс літ. «И», навіс літ. «Н-2», ? частину замощення №ІІІ, ? частину огорожі №5,6,11.

Виділено в натурі ОСОБА_4 50/100 частин житлового будинку № 1 «А» по пров. Павлика Морозова в м. Миколаєві з відповідною часткою господарських та побутових споруд у складі: в житловому будинку літер «А-2» 1'-3 санвузол, площею 3,7 кв.м., 1-2 житлова, площею 19.7 кв.м., 1-3 кухня, площею 9,9 кв.м., 2-8 веранда, площею 15,5 кв.м., 2-7 житлова, площею 11.4 кв.м., 2-9 комора, площею 9,4 кв.м., всього загальною площею 69,1 кв.м.; надвірні господарчі споруди - сарай літ «Б-3», сарай літ. «Р-1», голубятня літ. «К-2», навіс літ. «С-2», навіс літ. «Т-2», навіс літ. «Л-2», котельна літ. «Е-1», навіс літ. «М», навіс літ. «О», № 8 свердловина, ? частину замощення №ІІІ, 1/2 частину огорожі №5,6,11.

Для ізоляції виділених приміщень зобовязано ОСОБА_2 закласти дверні отвори в житловому будинку з приміщення 1-2 в приміщення 1-1,1-4 на першому поверсі та з приміщення 2-7 в приміщення 2-6, з приміщення 2-9 в приміщення 2-6 на другому поверсі.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 366, 1 кв.м., по пров. Павлика Морозова, 1 «А» в м. Миколаєві, виділивши у користування: ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 156,71 кв.м., в тому числі під будівлями 131,16 кв.м., під двором 25,55 кв.м., ОСОБА_2 виділено у користування земельну ділянку, площею 156,71 кв.м., в тому числі під будівлями 104,94 кв.м., під двором 51,775 кв.м., залишивши ділянку загального користування площею 52,68 кв.м. - відповідно графічного плану Додатку № 5 Висновку № 125-081 від 15 жовтня 2015 р. судової будівельно-земельно-технічної експертизи, проведеної експертом РТПП Миколаївської області ОСОБА_6

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_4 244 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, судом неповно зясовано усі фактичні обставини справи та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та просить його скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їхніх представників, судового експерта та спеціалістів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 20 липня 1983 р. ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_7 житловий будинок по пров. Павлика Морозова (натепер пров. Сарматський), 1«А» в Миколаєві, розташований на земельній ділянці площею 400 кв.м.

Згідно з рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 10 вересня 2009 р. житловий будинок зі всіма господарськими та побутовими спорудами та будівлями для його обслуговування, що знаходиться в м. Миколаєві по вул. Павлика Морозова, 1-А, належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі - по ? частки кожному.

Реальний розподіл спірного домоволодіння між співвласниками не проведений.

На підставі розпорядження Адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 05 серпня 2011 р. № 454 оформлені самочинно збудовані господарські споруди за цією адресою .

З технічного паспорту на будинок вбачається, що домоволодіння складається з двоповерхового будинку літ. А-2, на першому поверсі якого розташовані кухня та санвузол, житлові кімнати та коридори, а на другому поверсі - тільки житлові кімнати, коридор, комора та веранда.

Також до складу домоволодіння входять три сараї, гараж, душ, вбиральня, котельна літ. Е-1, голубятня, десять навісів, інші споруди та огорожі.

У відповідності до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності .

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Пленум Верховного Суду України у п. 6, 7 постанови від 4 жовтня 1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що при вирішенні спорів про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній стороні може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру).

У спорах про поділ житлового будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може зменшити або збільшити розмір частки, яка підлягає виділу, за умови сплати грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий обєкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння обєкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію обєктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ обєкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні обєкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному обєкту поштової адреси.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-081 від 15 жовтня 2015 р. судовим експертом запропоновано два варіанти поділу в натурі вказаного домоволодіння.

З описової частини даного Висновку вбачається, що двоповерховий житловий будинок облаштований опаленням від газового котла, який розташований в котельній літ. Е-1, газопостачанням, каналізацією в зливну яму на подвірї, водопостачанням з підключенням трубопроводів до санітарно-технічних приладів.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 р. № 13 при вирішенні спорів про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, це можливо, якщо кожній стороні може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру).

Згідно положень Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна № 127 від 24 травня 2001 р. зі змінами та доповненнями, квартирою є сукупність житлових та допоміжних приміщень, які мають окремий вихід. Виділ в натурі можливий при умові ізолювання часток і наявності мінімального складу приміщень.

Відповідно до норм ДБН В. 2.2-15-2005 «Житлові споруди. Основні положення», п. 2.22. - в квартирах слід облаштовувати житлові кімнати та підсобні приміщення: кухню (не менше 7 кв.м. з природнім освітленням та вентиляцією); вбиральню (0,8 х1,22 м.), ванну кімнату та коридор.

Відповідно до першого варіанту експертизи, який запропонований експертом та відповідає ідеальним часткам сторін у праві власності, запропоновано виділити першому співвласникові перший поверх житлового будинку літ. А-2, три сараї, чотири навіси, голуб'ятню та котельну літ. Е-1, водяну свердловину, а огорожі та споруди - по 1/2 частці; другому співвласникові - другий поверх житлового будинку, гараж, душ та вбиральню, інші сараї та навіси, басейн.

При цьому вартість виділених у натурі часток співвласникам домоволодіння відповідає ідеальним часткам співвласників. Переобладнань для ізоляції часток, що виділяються співвласникам, даний варіант не потребує.

Другий варіант, який розроблений за побажанням позивачки, передбачає виділ в натурі співвласникам також по ? частки кожному, без компенсації, яку сплачує один співвласник на користь другого, адже вартість виділених у натурі часток домоволодіння відповідають ідеальним часткам співвласників.

Першому співвласнику пропонується виділити в натурі в житловому будинку літер «А-2» 1'-3 санвузол, площею 3,7 кв.м., 1-2 житлова, площею 19.7 кв.м., 1-3 кухня, площею 9,9 кв.м., 2-8 веранда, площею 15,5 кв.м., 2-7 житлова, площею 11.4 кв.м., 2-9 кладова, площею 9,4 кв.м., всього загальною площею 69,1 кв.м.; надвірні господарчі споруди - сарай літ «Б-3», сарай літ. «Р-1», голубятня літ. «К-2», навіс літ. «С-2», навіс літ. «Т-2», навіс літ. «Л-2», котельна літ. «Е-1», навіс літ. «М», навіс літ. «О», № 8 свердловина, ? частина замощення №ІІІ, ? частина огорожі № 5, 6, 11.

Другому співвласнику пропонується виділити в натурі в житловому будинку літер «А-2» 1-1 коридор, площею 7,5 кв.м., 1-4 комора, площею 1,8 кв.м., 1-5 житлова, площею 22,3 кв.м., 1-І коридор, площею 2,4 кв.м., 2-6 коридор, площею 9,9 кв.м., 2-10 житлова, площею 23,9 кв.м., всього загальною площею 67,8 кв.м.; надвірні господарчі споруди - сарай літ «П-1», гараж літ. «В-2», навіс літ. «У», навіс літ. «Ф», навіс літ. «Х-2», душ літ. «Г», вбиральня літ. «Ж», навіс літ. «И», навіс літ. «Н-2», № 9 басейн, ? частина замощення №ІІІ, ? частина огорожі № 5, 6, 11.

Для ізоляції виділених приміщень пропонувалось закласти дверні отвори в житловому будинку з приміщення 1-2 в приміщення 1-1,1-4 на першому поверсі та з приміщення 2-7 в приміщення 2-6, з приміщення 2-9 в приміщення 2-6 на другому поверсі; облаштувати зовнішні сходи на другий поверх в задній торцевій частині, облаштувати внутрішні сходи на другий поверх в приміщенні 1-1 - загальною вартістю робіт 2 700 грн.

Також у звязку з тим, що в обох варіантах в користування першого співвласника виділяються інженерні комунікації, а саме: опалення, газопостачання, водопостачання, каналізація та електропостачання, експертом обчислена вартість інженерних комунікацій, вартість ? частки яких дорівнює 62 442 грн. Позивачка відмовилась у суді від отримання компенсації своєї частини вартості усіх комунікацій у разі поділу будинку за другим з варіантів, запропонованих експертизою.

Вирішуючи спір, суд вважав за можливе обрати другий із запропонованих експертом варіантів поділу житлового будинку.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, тому що другий варіант хоча і передбачає проведення переобладнань та реконструкції житлового будинку, але в той же час є найбільш зручним після проведення таких робіт для використання кожним із власників, оскільки, на відміну від першого варіанту, у власність обох власників виділяється відокремлені частини як першого, так й другого поверху, що є більш доцільним з точки зору здійснення догляду за відокремленими частинами, ніж перший варіант, за яким одному із співвласників виділяється цілком перший поверх, іншому - другий.

Між тим повністю з висновком суду погодитись не можна.

Так, суд помилково не включив до складу господарських споруд, виділених другому співвласнику (ОСОБА_2М.), споруду № 9 водяний басейн, тоді як його зазначено в експертному висновку.

Також, в силу ст. 152 ЖК України виконання власником робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується.

Як зазначено вище, для проведення поділу за обраним судом варіантом висновку експерта передбачено необхідність здійснення наступних переобладнань: закласти дверні отвори в житловому будинку з приміщення 1-2 в приміщення 1-1,1-4 на першому поверсі, з приміщення 2-7 в приміщення 2-6, з приміщення 2-9 в приміщення 2-6 на другому поверсі, влаштування внутрішніх сходів на другий поверх, влаштування зовнішніх сходів на другий поверх.

Крім того, згідно графічного зображання до висновку експертизи у додатку № 3/1 (а.с. 73) та пояснень судового експерта ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції необхідним є також влаштування дверного отвору між приміщеннями 2-7 та 2-9, а при влаштування зовнішніх сходів з тильної сторони будинку потребується обладнання вхідної двері з віконного отвору у приміщенні 2-8.

Згідно висновку експертизи від 15 жовтня 2015 р. перепланування у житловому будинку можливо після висновку про технічний стан основних конструктивних елементів та можливості проведення даних ремонтно-будівельних робіт, виданої спеціалізованою ліцензованою установою, погодженням з компетентними органами у встановленому порядку та наявності розробленого проекту на влаштування зовнішніх сходів.

Однак, суд у рішенні не зазначив про необхідність як влаштування сходів на другий поверх (внутрішніх та зовнішніх) так і про влаштування дверного отвору між приміщеннями 2-7 та 2-9, а також в порушення положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв повному та всебічному зясуванню обставин справи, не розяснив сторонам їх право на отримання як технічного висновку, так й інших дозвільних документів.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-081 від 15 жовтня 2015 р. закладення та влаштування міжкімнатних дверних отворів не повязано з втручанням в несучі конструкції та/або інженерні системи будинку, а тому в силу ст. 152 ЖК України не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання.

Не потребується такого втручання і для влаштування внутрішніх сходів на другий поверх, оскільки згідно із матеріалами інвентарної справи, пояснень експерта ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції, пояснень сторін вбачається, що такі сходи були влаштовані у будинку з приміщення 1-1 на першому поверсі у приміщення 2-6 на другому поверсі, але були демонтовані відповідачем і для їх відновлення перепланування не потрібно, необхідно лише їх відновлення.

Що стосується влаштування зовнішніх сходів на другий поверх, що необхідно для користування другим поверхом першим співвласником, то таке повязано з втручанням у несучі конструкції, зокрема для влаштування вхідної двері з віконного отвору, як пояснів в суді апеляційної інстанції судовий експерт ОСОБА_6

В суді апеляційної інстанції позивачка та відповідач надали технічні звіти про технічне обстеження будівельних конструкцій частин житлової будівлі літ. «А-2» по пров. Сарматському в м. Миколаєві від 08 лютого 2017 р. та від 10 лютого 2017 р. (а.с. 219-237), виготовлені ліцензованими спеціалістами. Крім того, позивачкою було надано розроблений на підставі другого варіанту судової експертизи проект реконструкції житлового будинку по пров. Сарматському, 1 «А» в м. Миколаєві (далі Проект), розроблений приватним підприємцем ОСОБА_8, який має кваліфікаційний сертифікат на виконання архітектурно обємного проектування.

Згідно технічних звітів стан конструкцій спірного житлового будинку працездатний. Перепланування та часткове переобладнання частини житлового будинку відповідно до варіанту, обраного рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2016 р., можливе. Також можливо улаштувати окремий, ізольований вхід на другий поверх «А,Б/3,4» з улаштуванням металевих сходів замість частини одного з віконних прорізів. Для виконання робіт по переплануванню та переобладнанню необхідно розробити проектні рішення електропостачання, газифікації та індивідуального опалення каналізації та септики вигребу; улаштування металевих сходів та дверного прорізу на другий поверх замість частини віконного блоку. Також у висновку зазначено про необхідність посилення фундаменту прибудови (до початку проектування необхідно викопати шурф для визначення глибини закладання підошви фундаменту).

Як пояснив в суді апеляційної інстанції ОСОБА_9, який надавав зазначені технічні звіти та проводив технічне обстеження будинку сторін, відсутні перешкоди для проведення переобладнання та перепланування у будинку, в тому числі влаштування сходів за умови розроблення проектної документації. Його висновок стосовно необхідності проведення додаткових робіт з укріплення фундаменту пов'язаний із виявленою у будинку вертикальною тріщиною по всій висоті з розкриттям до 3 мм (причина якої у відсутності улаштування деформаційного шву між основною кладкою стін і прибудови) та подальшою експлуатацією будинку, але не впливає на можливість проведення реконструкції із влаштуванням сходів та міцність основних конструкції будинку.

Згідно Проекту також є можливим проведення реконструкції спірного житлового будинку на дві відокремлені частині із влаштування у кожній з них кухні та санвузла.

Відповідно до ч. 4 статті 26, статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» № 3038-VI (далі Закон № 3038-VI) право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт.

При цьому слід звертати увагу на те, що відповідно до статті 32 Закону № 3038-VI віднесення будівництва до категорії складності обєктів будівництва здійснюється проектною організацією і замовником; від зазначеної категорії залежить склад дозвільної документації (статті 26?31 зазначеного Закону), необхідної для початку будівництва.

Вирішуючи справу, необхідно розмежовувати підстави початку підготовчих та будівельних робіт, які, крім статей 34 і 35 Закону № 3038-VI, регулюються також постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», та звертати увагу на те, що для початку будівельних робіт достатньо направлення повідомлення або декларації до територіального органу державної архітектурно-будівельної інспекції з урахуванням категорії складності обєктів будівництва.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 затверджено Порядок виконання підготовчих та будівельних робіт, відповідно до якого будівельні роботи (роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту) замовник може розпочати після подання органу державно-архітектурного контролю повідомлення про початок будівельних робіт щодо обєктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт, відповідно до переліку обєктів, будівництво яких здійснюється після надіслання повідомлення про початок виконання будівельних робіт; реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт щодо обєктів І-ІІІ категорії складності; видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт щодо обєктів IV і V категорії складності.

Згідно Проекту реконструкція жилого будинку сторін віднесена до ІІ категорії складності і не потребує відповідно до Переліку обєктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 07 липня 2011 р. № 109, отримання містобудівних умов та обмежень, які складають вихідні умови, а також не вимагається проведення експертизи проекту.

За такого наявність проекту реконструкції, розробленого сертифікованим спеціалістом на підставі висновку судової будівель-технічної експертизи та висновків про технічний стан будинку, з урахуванням категорії складності обєкту, є достатніми документами, які дозволяють власнику розпочати будівельні роботи з реконструкції, подавши повідомлення про початок будівельних робіт та декларацію.

Оскільки із повідомленням та декларацією має право звернутися лише замовник будівництва (власник обєкту), то до вирішення питання про поділ будинку звернення до органу державно-архітектурного контролю не має підстав.

У відповіді ПАТ «Миколаївобленерго» від 17 лютого 2017 р. ОСОБА_2 не зазначено про неможливість відокремленого приєднання частин спірного будинку до енергопостачання, але звернуто увагу на те, що обовязковою умовою розроблення проектної документації є наявність правовстановлюючих документів на новий обєкт.

Згідно довідки адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 02 лютого 2017 р. пров. Сарматський в м. Миколаєві не обладнаний централізованим водопостачанням та водовідведенням. Також позивачка як в суді першої, так й апеляційної інстанції заявила про небажання у разі поділу будинку в натурі облаштовувати виділену їй частину газопостачанням.

За такого колегія суддів вважає за можливе погодитись з обраним судом варіантом поділу жилого будинку та господарських споруд, врахувавши при цьому крім викладеного, що за першим із запропонованих судовим експертом варіантів сторонами проектна документація не розроблялась, а другий варіант дозволяє мінімізувати площу земельної ділянки загального користування сторін, що є важливим через існуючи у них неприязні стосунки.

Безпідставним є доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем можливості поділу будинку, оскільки зібраними у справі доказами, навпаки, підтверджується наявність технічної можливості такого поділу і відсутність для цього перешкод.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи відповідача ОСОБА_4 в суді апеляційної скарги про проведення поділу будинку за іншим варіантом, за яким йому слід виділити у житловому будинку перший поверх, з господарських споруд гараж та голубятню з навісами, а свердловину, басейн залишити у спільному користуванні сторін, оскільки такий варіант не пропонувався у суді першої інстанції і не був розроблений судовим експертом.

З урахуванням того, що судом апеляційної інстанції були прийняти заходи щодо усунення допущених судом першої інстанції недоліків в частині повного та обєктивного розгляду справи, сприяння сторонам у зібранні доказів, а саме щодо отримання технічних звітів і розроблення проектної документації, доводи апеляційної інстанції про відсутність таких висновків та документів не заслуговують на увагу.

Посилання в апеляційній скарзі на розяснення, надані у пунктах 6, 7 постанови Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» та положень ст. 152 ЖК України про необхідність отримання дозволу виконавчого комітету місцевої ради на проведення перепланування, то таке не заслуговує на увагу, враховуючи, що з 05 квітня 2015 р. ст. 152 ЖК України діє у новій редакції, яка не передбачає наявність вказаного дозволу.

Що стосується порядку користування земельною ділянкою, то відповідно до частин 2, 4 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно положень глави 15 ЗК України, землекористувачі мають право використовувати земельну ділянку відповідно до її призначення, порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку , встановленому законом.

Оскільки право сторін по справі на постійне користування земельною ділянкою, виділеною під забудову та обслуговування вказаного житлового будинку, виникло на відповідній правовій підставі згідно діючого законодавства на час виникнення таких відносин, їх право користування та розмір земельної ділянки ніким не оспорений, при дослідженні експертом встановлений фактичний розмір ділянки, з якого обґрунтовано виходив суд при вирішенні даного спору та визначив порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту розподілу жилого будинку та господарських споруд.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду в частині визначення порядку користування земельною ділянкою не відповідає вимогам закону через те, що земельна ділянка під спірним будинком не перебуває у власності або користуванні сторін по справі є хибними і суперечать обставинам справи та вимогам закону.

На час придбання у власність ОСОБА_4 спірного житлового будинку у 1983 р. земельні відносини регулювалися Основами земельного законодавства Союзу РСР і

союзних республік та Земельним кодексом Української РСР 1970 р. (далі ЗК УРСР).

Відповідно до положень ст.ст. 11, 16, 18 ЗК УРСР рішенням виконавчого комітету Миколаївської ради депутатів трудящих від 16 листопада 1976 р. № 1319 ОСОБА_7 було відведено земельну ділянку площею 400 кв.м для будівництва індивідуального житлового будинку по пров. Октябрському (в подальшому пров. ОСОБА_10), 1 «А» в м. Миколаєві.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЗК УРСР 1970 р., який діяв на час придбання сторонами спірного жилого будинку, при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

Пункт 5 постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» від 18 грудня 1990 р. передбачав, що громадяни, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до відведення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Згідно із пунктом 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

За такого, придбавши у ОСОБА_7 у 1983 р. житловий будинок по пров. Павліка Морозова, 1 «А» в м. Миколаєві, сторони набули й право користування відведеною у встановленому порядку земельною ділянкою, виділеною у користування продавцеві.

Також слід зауважити, що в силу ст. 396 ЦК України отримане у встановленому порядку право користування земельною ділянкою підлягає захисту, передбаченому для права власності.

Також не можна погодитись з викладеними в апеляційній скарзі доводами щодо наявності підстав для закриття провадження у справі через те, що подібний спір було розглянуто судом, оскільки таке ґрунтується на помилковому тлумаченні положень п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України .

Необхідність застосування п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

У той самий час прийняте з певних підстав судове рішення про відмову в позові за окремими категоріями справ при збереженні існуючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду заінтересованих осіб з метою вирішення спору.

Так, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2013 р., яке набрало законної сили, вирішувалось питання про поділ жилого будинку по пров. Павлика Морозова, 1 «А» в м. Миколаєві за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 У позові судом відмовлено

Підставою для відмови судом у позові була відсутність доказів можливості поділу будинку за запропонованим варіантом у відповідності до будівельних норм і правил та неможливість проведення додаткової експертизи через нездійснення відповідачем її оплати.

Отже, спір сторін про поділ будинку по суті не вирішено.

16 березня 2015 р. ОСОБА_2 повторно звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 та, уточнивши позовні вимоги просила виділити частку в їхньому спільному будинку, надавши інший експертний висновок щодо складу відокремлених частин жилого будинку та споруд.

За змістом пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

У матеріальному розумінні предмет позову це річ, щодо якої виник спір.

На відміну від попередньої справи, у справі, судове рішення у якій переглядається, предметом позову є інша матеріально-правова вимога поділ майна шляхом виділу часток (статті 364, 370 ЦК України), склад якого є відмінним.

Оскільки спір щодо спільного майна є матеріально-правовою вимогою про конкретне майно, яке має свої ознаки, розмір, вартість, стан, то в разі зміни певних ознак цього майна або його складу після розгляду справи судом повторне звернення до суду з приводу вирішення спору щодо такого майна не буде суперечити вимогам закону.

Між тим, з висновками суду щодо розподілу судових витрат погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 при поданні до суду позову до ОСОБА_4 про реальний поділ житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою сплатила судовий збір у розмірі 244 грн., який за рішенням суду першої інстанції був стягнутий з відповідача на користь позивача.

Судовий збір у дохід держави судом першої інстанції з ОСОБА_4 не стягувався.

Згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» (тут і далі в редакції, що була чинною на час звернення до суду) визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно із позовною заявою ОСОБА_2 заявлялись вимоги як майнового характеру (про поділ жилого будинку в натурі) так й немайнового характеру (визначення порядку користування земельною ділянкою).

Відповідно до визначених ч. 1, підпунктами 1, 2 п. 1 ч 2 ст. 4 Закону України про судових збір на час звернення з позовом ставок справляння судового збору позивачка мала сплатити 243 грн. 60 коп. за звернення з немайновими вимогами та 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленого на 1 січня календарного року,в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно визначається вартістю майна.

При зверненні з позовом позивачка не виконала вимоги п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України та не зазначила ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Ч. 2 ст. 80 ЦПК України передбачено, якщо визначена ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент предявлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

В порушення наведених положень закону суд, ухвалюючи рішення не звернув уваги на те, що ціна позову щодо вимоги майнового характеру не була вказана позивачем, не звернув увагу на положення ст. 80 ЦПК України щодо права суду на наступне стягнення недоплаченого судового збору у разі встановлення ціни позову.

Між тим, у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-081 від 15 жовтня 2015 р. (а.с. 52) визначено, що дійсна вартість спірного домоволодіння становить 1 287 465 грн.

Частина житлового будинку, яка виділена у власність кожному співвласнику судом становить його ? частку, а тому вартість цих часток складає 643 732 грн., що є одночасно і ціною позову.

За такого за подання позовної заяви позивачка була зобовязана сплатити: 243 грн. 60 коп. (за вирішення позовних вимог немайнового характеру) та з урахуванням граничних розмірів сплати судового збору, визначених на час звернення з позовом, - 3 654 грн. (за вирішення позовних вимог майнового характеру), а всього 3 897 грн. 60 коп., тоді як всього позивачкою було оплачено лише 244 грн. судового збору. Таким чином, при зверненні з даним позовом судовий збір було сплачено не в повному розмірі, а саме недоплачено 3 653 грн. 60 коп.

Суд в порушення вимог ст. ст. 80, 88 ЦПК України залишив поза увагою дані обставини і при ухваленні рішення не перевірив правильність сплати судового збору та вирішив питання щодо стягнення недоплаченого судового збору з відповідача, а тому рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити в силу положень ч. 4 ст. 309 ЦПК України.

Крім того, відповідно до п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги, зокрема, на рішення суду становить 110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

ОСОБА_4 при поданні у березні 2016 року апеляційної скарги на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2016 р. повинен був сплатити судовий збір як за майновою (реальний поділ житлового будинку в натурі) та немайновою (визначення порядку користування земельною ділянкою) вимогами.

Тобто за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідач повинен був сплатити 4 287 грн. 36 коп. (3 897 грн. 60 коп.х110%), але провів лише часткову оплату в розмірі 606 грн. 32 коп.

За такого з відповідача за подання апеляційної скарги необхідно стягнути 3 681 грн. 04 коп.

Також колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки ? частину інших судових витрат, повязаних із розглядом справи та проведенням експертизи, що становить 6 979 грн. 81 коп. ((3 600 грн. (вартість проведення судової експертизи), 2 400 грн. (вартість висновку ТОВ ІВЦ «Будреконструкція»), 2 559 грн. 62 коп. (вартість інвентаризації), 5 400 грн. (вартість проекту) : 2).

З урахуванням викладеного та положень п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в частині визначення складу господарських будівель, виділених ОСОБА_2, визначення обсягу робіт, проведення яких необхідно для ізоляції жилих приміщень власників, та в частині розподілу судових витрат необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2016 року в частині визначення складу господарських будівель, виділених ОСОБА_2, визначення обсягу робіт, проведення яких необхідно для ізоляції жилих приміщень власників, та в частині розподілу судових витрат змінити.

Доповнити резолютивну частини рішення суду висновком наступного змісту.

Виділити у власність ОСОБА_2 споруду № 9 водяний басейн.

Зобовязати ОСОБА_4 для ізоляції виділених житлових приміщень влаштувати: дверний отвір з приміщення 2-7 у приміщення 2-9 у житловому будинку літ. «А-2»; зовнішні сходи з тильної сторони будинку та обладнати вхідні двері з віконного отвору у приміщенні 2-8 житлового будинку літ. «А-2».

Стягнути з ОСОБА_4: на користь ОСОБА_2 244 (двісті сорок чотири) грн. судового збору та в дохід держави 3 653 (три тисячі шістсот пятдесят три) грн. 60 коп. судового збору за вирішення спору в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 3 681 (три тисячі шістсот вісімдесят одну) грн. 04 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 6 979 (шість тисяч девятсот сімдесят девять) грн. 81 коп. судових витрат.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

ОСОБА_11