Справа № 127/2417/17
Провадження № 2/127/2122/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

16.03.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Першої вінницької державної нотаріальної контори про звільнення майна з-під арешту,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Вінницької міської ради, Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Першої вінницької державної нотаріальної контори про звільнення майна з-під арешту. Позов мотивовано тим, що 16 вересня 1972 року виконкомом Лузької сільської ради Чечельницького району Вінницької області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, про що в книзі записів актів громадянського стану було зроблено запис за № 16. 23 березня 2016 року в м. Вінниця помер ОСОБА_2. Померлому чоловіку, згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.02.2008, на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належну йому частину квартири. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна містяться відомості про зареєстроване обтяження. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 27.12.2016 №77167543, вбачається, що згідно постанови від 25.07.2006 №АА626573, ДВС Замостянському районі м. Вінниці було накладено арешт на все майно належне покійному ОСОБА_2, в тому числі квартиру АДРЕСА_2. Як стало відомо, вказаний арешт був накладений державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці при виконанні виконавчого листа №2-581, виданого 26.05.2004 Замостянським районним судом м. Вінниці, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЖЕК №8 заборгованості по квартплаті та платі за житлово-комунальні послуги, яка станом на 1 липня 2003 року складає 4 867 грн. 81 коп. Згідно довідки Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 28.12.2016 за вих.№2154/09-37/9, вбачається, що на виконанні в відділі відсутні будь-які документи стосовно ОСОБА_2 Відтак, зняти арешт відповідач не має можливості, так як Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено звільнення майна з-під арешту у разі відсутності виконавчих проваджень. Крім того, відсутність боргових зобов'язань по оплаті житлово- комунальних послуг, а в свою чергу законних підстав існування вказаного арешту, підтверджується довідкою ЖЕК №15 від 23.11.2016 №375. Просить звільнити з під арешту квартиру АДРЕСА_3, накладеного 02.08.2006року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.07.2006 №АА626573.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Представники відповідачів в судове засідання не зявились з невідомих суду причин.

Третя особа в судове засідання не зявилась надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, при винесені рішення покладається на розсуд суду.

Враховуючи думку позивача, вимоги ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників відповідачів, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.02.2008 року ОСОБА_2Я,, ОСОБА_1, ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_4 по 1/3 частці. (а.с.10).

Згідно свідоцтва про смерть 17.03.2016року помер ОСОБА_2 (а.с.5).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 27.12.2016 №77167543, вбачається, що згідно постанови від 25.07.2006 №АА626573, ДВС Замостянському районі м. Вінниці було накладено арешт на все майно належне покійному ОСОБА_2, в тому числі квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 28.12.2016 за вих.№2154/09-37/9, вбачається, що на виконанні в відділі відсутні будь-які документи стосовно ОСОБА_2

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" роз'яснив, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що накладення арешту на майно, порушує майнові інтереси позивача, в звязку з чим, наявні підстави для зняття з вказаного майна арешту.

За клопотанням позивача судові витрати залишити ним.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 158, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов задовольнити.

Звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_3, накладеного 02.08.2006року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.07.2006 №АА626573.

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: