У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 6 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 5 листопада 1983 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 18 серпня 2011 року рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області, що набрало законної сили, шлюб між ними було розірвано.Позивач указував про те, що за час шлюбу ним було набуто за власні кошти наступне майно: автомобіль «ВАЗ-21013», 1983 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, причеп «КРД 050100», номерний знак НОМЕР_2, причеп «2ПТС-4», номерний знак НОМЕР_3. Вважав, що вищевказане майно є його особистою приватною власністю. Зазначав про те, що спірне майно знаходиться на території домоволодіння відповідачів, які чинять йому перешкоди у користуванні вказаним майном. З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив суд витребувати із чужого незаконного володіння відповідачів на його користь автомобіль «ВАЗ-21013», 1983 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, причеп «КРД 050100», номерний знак НОМЕР_2, причеп «2ПТС-4», номерний знак НОМЕР_3.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 6 вересня 2016 року, позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволення позову про витребуванні із чужого незаконного володіння причепа «2ПТС-4», номерний знак НОМЕР_3, скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3судові рішення не оскаржуються, тому вкасаційному порядку в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка визнала позов. Проте позивачем не доведено, що відповідачі без відповідної правової підстави заволоділи спірними транспортними засобами та наявності перешкод з боку відповідачів щодо користування та володіння позивачем вказаним майном.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду, пославшись також на те, що хоча відповідачка визнала позов, проте позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності перешкод у користуванні спірним майном, оскільки причеп «КРД 050100», номерний знак НОМЕР_2, знаходиться у гаражі його дочки, причеп «2ПТС-4», номерний знак НОМЕР_3, передано у розпорядження інших осіб, а автомобіль «ВАЗ-21013», 1983 року випуску, номерний знак НОМЕР_1,є спільною сумісною власністю подружжя.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що з 5 листопада 1983 року ОСОБА_3. перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 18 серпня 2011 року рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області, що набрало законної сили, шлюб між ними було розірвано.

Відповідно до свідоцтва про власника від 11 квітня 1986 року автомобіль «ВАЗ-21013», 1983 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, зареєстровано за ОСОБА_3

2 березня 1998 року причеп «2ПТС-4», номерний знак НОМЕР_3, зареєстровано за ОСОБА_3., що підтверджується листом державної інспекції сільського господарства у Харківській області від 11 грудня 2014 року.

11 травня 2007 року причеп «КРД 050100», номерний знак НОМЕР_2, зареєстровано за ОСОБА_3., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Крім того, судом установлено, що ОСОБА_4визнала позов, а позивач указував на те, що відповідачка перешкоджає йому володіти, розпоряджатись та користуватись причепом «2ПТС-4», номерний знак НОМЕР_3, а, отже, згідно з вимогами ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншимиособами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділаним.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не звернув увагу на те, що відповідачка визнала позов, а, отже, суд не перевірив, чи перешкоджає вона позивачу у користуванні спірним майном, та чи наявні у такому випадку підстави для задоволення позову, оскільки позивач зазначав, що не може користуватися та розпоряджатись власним майном.

Тобто порушене право позивача, яке ним доведено та визнано відповідачем, не захищено, що суперечить змісту ст. ст. 3, 4 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України.

Отже, висновки апеляційного суду про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності перешкод у користуванні вказаним майном є припущенням, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його часткового скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 6 вересня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про витребування із чужого незаконного володіння причепа «2ПТС-4», номерний знак НОМЕР_3, скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик