Провадження № 2/760/806/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретарів- Хілюк І.О., Гак Г.М.

представника позивача- ОСОБА_10

відповідача- ОСОБА_4

представника відповідача- ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-я особа: Служба в справах дітей Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації про поділ майна подружжя;

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання частини майна спільною сумісною власністю, особистою приватною власністю та поділ майна подружжя, суд

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя і просила виділити їй у власність 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, а у власність відповідача 1/3 частину даної квартири.

В травні 2017 року збільшила розмір позовних вимог і просить виділити їй у власність 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати право власності на ? частину автомобіля CHEVROLET CRUZE, 2011 року випуску, зареєстрованого 20 вересня 2011 року на підставі довідки-рахунку від 19 вересня 2011 року серії КІМ № 913693, виданої ТОВ »Автоцентр на Кільцевій».

Посилається в позові на те, що з 15 липня 2000 року перебувала з відповідачем в шлюбі.

За час перебування в шлюбі ними за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1 та автомобіль CHEVROLET CRUZE, 2011 року випуску, які зареєстровані за відповідачем.

Виходячи з того, що життя між ними не склалося, просить задовольнити позов з урахуванням інтересів спільного з відповідачем неповнолітнього сина, який проживає з нею.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував.

Звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому посилається на те, що спірна квартира була проінвестована його батьком ОСОБА_6 на підставі Договору від 08 вересня 2006 року.

За умовами договору в день його укладення батько сплатив 157 535, 00 гр., що складає 30% вартості квартири.

27 вересня 2006 року між ним та батьком був укладений Договір про уступку права вимоги, за яким він прийняв усі права за даним договором.

Вважає, що таким чином батько подарував йому 30% вартості квартири, ця частина є його особистою приватною власністю і не може ділитися між ними, як подружжям.

Крім того, їх спільний з позивачкою син проживає з ним, а тому просить визнати його особистою приватною власністю 30/100 частин даної квартири.

Визнати спільною сумісною з позивачкою право на 70/100 частини квартири та здійснити поділ цієї частини з урахуванням інтересів їх сина, який проживає з ним, шляхом виділення йому у власність 47/100 частин квартири, а позивачці 23/100.

Крім того, автомобіль також був придбаний за кошти батька, а тому також не може бути предметом поділу між ними, як подружжя.

Представник позивачки в судовому засіданні проти зустрічного позову заперечувала з підстав, зазначених у первісному позові.

Зазначила також, що при укладенні Договору про відступлення прав вимоги в частині інвестування квартири як відповідач, так і його батько діяли в інтересах їх сім»ї, а тому дана квартира є спільною сумісною власністю та підлягає розподілу.

Крім того, на оплату вартості спірної квартири були також направлені кошти, виручені від продажу квартири АДРЕСА_2, набутої ними під час шлюбу.

Зазначила також, що автомобіль був придбаний за кошти їх сім»ї і будь-хто участі в його придбанні не приймав.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог сторін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому, ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Судом встановлено, що сторони з 15 липня 2000 року перебували в шлюбі, в якому народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Солом»янського районного суд м. Києва від 02 березня 2017 року шлюб сторін був розірваний.

За час перебування в шлюбі сторонами на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 14 вересня 2007 року була придбана квартира№ АДРЕСА_4

Право власності на дану квартиру було набуто на підставі Договору № 51425/1 від 27 вересня 2006 року про уступку права вимоги, укладеного між АКБ »Аркада» з однієї сторони, та відповідачем та його батьком ОСОБА_6 з іншої сторони.

В свою чергу батько позивача ОСОБА_6 був Довірителем за Договором № 51425 від 08 вересня 2006 року про участь у фонді фінансування будівництва, укладеного між ним та АКБ »Аркада».

Сторони в судовому засіданні також підтвердили, що 26 вересня 2006 року ним була продана квартира АДРЕСА_3, кошти від продажу якої були внесені за спірну квартиру.

Крім того, 17 вересня 2011 року сторонами в ТОВ» Автоцентр на Кільцевій» на підставі Договору № 214212-Y01040 був придбаний автомобіль марки CHEVROLET CRUZE, 2011 року випуску.

/ а.с. 12; 44 - 56; 80 - 84 123; 139 - 149; 163 - 171 /

В силу ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З даної норми закону випливає, що сторони володіють як квартирою, так і автомобілем на праві власності в рівних частках.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в справі № 6-2333 цс 15 від 25 листопада 2015 року критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Враховуючи викладене вище, набуття спірного майна сторонами під час перебування в шлюбі, суд приходить до висновку про його належність сторонам, як подружжю, на умовах спільної сумісної власності, а тому дане майно підлягає поділу між ними.

Згідно з ч.2 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Судом встановлено та підтверджено сторонами, син сторін проживає з відповідачем і на його утримання рішенням суду з позивачки на користь відповідача стягнуто аліменти.

/ а.с. 172 - 181 /

Суд вважає, що будь-яких з визначених законом обставин для застосування норми ч.2 ст.70 СК України в спорі сторін немає, а тому приходить до висновку про поділ майна подружжя в рівних частках.

Суд при цьому не знаходить підстав для задоволення вимог зустрічного позову в частині визнання за відповідачем права особистої приватної власності на 30/100 частин спірної квартири та її поділу в приведених ним частках, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Тобто, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, визначеним ст. ст. 58, 59 ЦПК України, та за правилами ст.ст.10,60 ЦПК України є процесуальним обов'язком даної сторони.

Відповідно до ч.1 ст. 58, 60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обгрунтовуючи належність йому на праві особистої власності 30/100 частин квартири, відповідач посилається на укладений між ним та батьком Договір уступки права вимоги.

При цьому зазначає, що законом такий договір не виділено серед окремих видів цивільно-правових договорів, не визначено його істотні умови, не встановлено спеціальні вимоги до його форми, а тому, з його точки зору, відступлення права вимоги не є самостійним видом договору, а має всі ознаки договору дарування.

Виходячи з цього, вважає, що за даним договором до нього перейшло право власності на 30% від усієї квартири.

Суд не погоджується з позицією відповідача в цій частині, виходячи з наступного.

Дійсно, за змістом ч. 2 ст. 717 ЦК дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Відповідно до абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Як зазначено вище, спірна квартира була придбана сторонами під час перебування в шлюбі.

Договір, який відповідач трактує як договір дарування 30% частки спірної квартири, був укладений також під час його перебування в шлюбі з позивачкою.

Будь-яких застережень у договорі з цього приводу, а саме що відступлення здійснюється лише на користь відповідача, не зазначено.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Зі змісту Договору про участь у фонді фінансування будівництва від 08 вересня 2006 року, укладеного між АКБ »Аркада» та ОСОБА_6, вбачається, що на виконання договору ним було сплачено 157 535,00 гр., що складає 30% від вартості квартири.

В п.п. б) п. 2. п. 2.2.2 даного договору зазначено, що Довіритель має право уступити (відступити) право вимоги та свої зобов»язання за цим договором на користь третьої особи, що є родичем Довірителя згідно переліку (чоловік, дружина, батько, мати, повнолітні діти, брати, сестри) на підставі відповідних документів, що підтверджують родинні зв»язки.

Договір між відповідачем та його батьком був укладений відповідно до змісту даного пункту договору.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив обставини укладення даного договору та зазначив, що при укладенні Договору про відступлення права вимоги він діяв лише в інтересах сина, а не його сім»ї, а тому вважає, що він набув одноособово у власність 30% частки квартири.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором дарування одна сторона(дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні(обдарованому) безоплатно майно(дарунок) у власність ( ч.1 ст.717 ЦК України).

Відповідно до ст.718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі грошові кошти та цінні папери, а також нерухомі речі.

Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи положення даної норми закону, вказані обставини не можуть бути підтверджуватися показаннями свідків, а тому суд не приймає до уваги пояснення даного свідка з приводу обставин та мотивів укладення даного договору.

Виходячи зі змісту укладеного Договору про уступку права вимоги, суд вважає, що в ньому відсутні елементи договору дарування, а тому такі посилання відповідача в обгрунтування пред»явленого позову не можуть прийматися до уваги.

Відповідно до ст.8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Враховуючи дану норму закону, суд вважає безпідставним посилання представника відповідача в судовому засіданні на характер укладеного Договору про уступку права вимоги як на договір дарування.

Суд також вважає безпідставними посилання відповідача на те, що спірний автомобіль придбаний за кошти його батьків, а тому не може бути об»єктом розподілу між ними, оскільки покупцем за вище приведеним договором є відповідач і будь-яких доказів зворотнього у порядку, приведеному вище, не надав.

Керуючись ст. ст. 57 ч.1, ч.ч. 1,2 ст. 60, ч.ч.1,2 ст.61, 63, ч.ч.2,4 ст.65, 68-69,ч.1 ст.70,71, СК України, ст.ст.8,15,16, ч.ч.2,3 ст.325, ч.2 ст.372, 628, 717, 718 ЦК України, ст. ст. 10, 57-58, 60, 88, 174, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позови задовольнити частково.

В порядку розподілу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на:

- ? частину квартири АДРЕСА_4;

-? частину автомобіля CHEVROLET CRUZE, 2011 року випуску, зареєстрованого 20 вересня 2011 року на підставі довідки-рахунку від 19 вересня 2011 року серії КІМ № 913693, виданої ТОВ »Автоцентр на Кільцевій».

Визнати за ОСОБА_4 право власності на:

-? частину квартири АДРЕСА_4;

-? частину автомобіля CHEVROLET CRUZE, 2011 року випуску, зареєстрованого 20 вересня 2011 року на підставі довідки-рахунку від 19 вересня 2011 року серії КІМ № 913693, виданої ТОВ »Автоцентр на Кільцевій».

В решті позовів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя Л. А. Шереметьєва