Справа № 164/1832/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року. ОСОБА_1.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Токарської І.С.,

при секретарі Матвійчук Н.В.,

з участю:

представника Маневицького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, -

В С Т А Н О В И В:

Стягувач ОСОБА_3 звернулася до суду із даною скаргою, яку обґрунтовувала тим, що рішенням Маневицького районного суду від 2 листопада 2015 року було задоволено позовні вимоги та ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на її користь неустойку (пеню) заборгованості за прострочення сплати аліментів за рішенням Корсунь Шевченківського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2015 року в сумі 2 522 гривні. На підставі рішення Маневицького районного суду 8 липня 2016 року було видано виконавчий лист і вподальшому старшим державним виконавцем Іващиком Т.Л. було відкрито виконавче провадження. Однак протягом тривалого часу державним виконавцем ніяких дій, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», не виконувалося, а 27 червня 2017 року було винесено постанову №ВП 52069634 про повернення виконавчого документа стягувачу. Дану постанову та дії державного виконавця вважає незаконними, а тому просила суд скасувати оскаржувану постанову та зобов»язати Маневицький РВ ДВС Головного ТУЮ у Волинській області витребувати у стягувача виконавчий лист, який був повернений, для відкриття виконавчого провадження по вказаному виконавчому листу.

В судове засідання стягувач не з»явилася, однак подала суду заяву, в якій просила скаргу задовольнити, а розгляд справи проводити у її відсутності.

Старший державний виконавець Іващик Т.Л. заперечив скаргу та просив відмовити у її задоволенні.

Заслухавши особу, яка бере участь у справі, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить висновку про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.

Судом установлено, що рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 8 липня 2016 року, яке набрало законної сили 8 серпня 2016 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення несплачених аліментів задоволено повністю. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) по заборгованості зі сплати аліментів за рішенням Корсунь Шевченківського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2015 року в сумі 2 522 гривні.

На підставі вказаного судового рішення 11 серпня 2016 року було видано виконавчий лист, а 29 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Маневицького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області відкрито виконавче провадження №52069634 (а.с.6).

З досліджених матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що 8 вересня 2016 року відповідачем було надіслано запити щодо наявності у боржника майна.

Як вбачається з інформаційної довідки, що надійшла на вказаний запит, у ОСОБА_4 відсутнє право власності на нерухоме майно.

Відповіддю ПАТ КБ «Приватбанк» від 13 вересня 2017 року підтверджується відсутність рахунків, відкритих на ім»я боржника.

Також відповідачем надсилався запит в Маневицький РЦЗ, із відповіді на який від 20 жовтня 2016 року встановлено, що боржник на обліку не перебуває.

Відділом Держгеокадастру у Маневицькому районі Волинської області 14 листопада 2016 року надано інформацію, відповідно до якої на території Маневицького району державних актів на ОСОБА_4 не виявлено.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» листом від 15 травня 2017 року повідомлено, що ОСОБА_4 не має відкритих рахунків.

Актами державного виконавця від 12 грудня 2016 року та 26 червня 2017 року зафіксовано відсутність майна у ОСОБА_4, на яке можна звернути стягнення у рахунок погашення боргу.

Крім того, відповідачем 10 березня 2017 року та 29 травня 2017 року боржнику надсилався виклик, відповідно до якого він зобов»язаний з»явитися до державного виконавця, однак на вказані виклики ОСОБА_4 не з»явився та інформації щодо сплати боргу не надав.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частинами 1, 3 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов»язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до ч.1 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобов»язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

27 червня 2017 року старшим державним виконавцем Маневицького РВ ДВС Головного ТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 було винесено постанову серії ВП №52069634 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», якою передбачено повернення виконавчого документа стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

На підставі наведеного суд приходить висновку, що старший державний виконавець в ході виконання рішення Маневицького районного суду від 8 липня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення несплачених аліментів діяв відповідно до Закону та в межах своїх повноважень, не порушуючи право стягувача, а тому скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд вважає доцільним роз»яснити, що стягувач не позбавлений можливості захистити своє право, пред»явивши виконавчий документ до виконання повторно у строки, визначені постановою про повернення виконавчого провадження.

Керуючись ст. 383, 386, 387 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Маневицького районного суду ОСОБА_5