Справа №162/1247/16-ц
Номер провадження 2/162/32/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Гладіч Н.І.,

за участю секретаря Пилипчук Р.М.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любешів цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2016 року представник позивача ПАТ КБ „ПриватБанк за довіреністю ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного 16.09.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 кредитного договору № LVXRRX08560024 відповідач ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 997,06 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач взяв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати кредит, відсотки за його користування, комісію, а також інші витрати згідно договору. Однак у зв'язку з тим, що відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, станом на 04.11.2016 року виникла заборгованість на загальну суму 12734,47 гривні, яка складається із заборгованості за кредитом на суму 842,66 гривні, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 25,16 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом 48,86 гривень, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 10735,20 гривень, штрафу (фіксована частина) 500 гривень та штрафу (процентна складова) 582,59 гривні. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати.

В судове засідання представник позивача ПАТ КБ „ПриватБанк ОСОБА_3 не з'явився, в поданій заяві просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечив. Подав заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказує, що кредитний договір від 16.09.2008 року був укладений строком на 3 місяці, тобто до 16.12.2008 року. У звязку з цим перебіг строку позовної давності починається саме з 16.12.2008 року і закінчився згідно ст. 257 ЦК України 16.12.2011 року. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк на підставі ст. 267 ЦПК України, у звязку з пропущенням позивачем строку позовної давності.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в позові ПАТ КБ "ПриватБанк" слід відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено споживчий кредитний договір № LVXRRX08560024 від 16.09.2008 року („Розстрочка) (Стандарт). Позивачем було надано відповідачу кредит в розмірі 997,06 гривень на придбання споживчого товару зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, термін дії договору 3 місяці. Відповідач взяв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати кредит, відсотки за його користування, комісію, а також інші витрати згідно договору.

Відповідачем не виконані умови споживчого кредитного договору, внаслідок чого згідно наданого представником позивача розрахунком станом на 04.11.2016 року виникла заборгованість на загальну суму 12734,47 гривні, яка складається із заборгованості за кредитом на суму 842,66 гривні, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 25,16 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом 48,86 гривень, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 10735,20 гривень, штрафу (фіксована частина) 500 гривень та штрафу (процентна складова) 582,59 гривні.

Встановлено, що з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_2 ПАТ КБ „Приватбанк звернулось до суду 15.12. 2016 року.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що надані позивачем ОСОБА_4 надання споживчого кредиту фізичним особам („Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 16.09.2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того, в суді встановлено, що позивачем не надано тексту ОСОБА_4 надання споживчого кредиту фізичним особам, де би містився підпис відповідача, не надано будь-яких доказів на підтвердження ознайомлення ОСОБА_2 з пунктом 5.5 ОСОБА_4 надання споживчого кредиту фізичним особам („Розстрочка) (Стандарт), яким установлено позовну давність тривалістю в 5 років, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці ОСОБА_4 розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що ОСОБА_4 містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі ОСОБА_4, зокрема, щодо збільшення строку позовної давності не змінювалися.

Ухвалою суду від 28.02.2017 року позивачу було запропоновано відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України подати докази ознайомлення позивача з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам („Розстрочка) (Стандарт) в поданій до суду редакції із збільшенням терміну позовної давності та інші докази, розяснено наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій, зокрема, неподання доказів.

Позивач будь-яких доказів, які спростували б доводи відповідача щодо застосування позовної давності не подав.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в справі №6-16цс15, які є обов'язковими, ОСОБА_4 надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі ОСОБА_4 не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці ОСОБА_4 розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що ОСОБА_4 містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі ОСОБА_4, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Отже, як встановлено судом, у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача, є підставою для відмови у позові.

Крім того, як встановлено судом позивач не звертався до суду з вимогою про поновлення пропущеного строку позовної давності.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного суд, прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості слід відмовити в звязку зі спливом строків позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, ст. 267, ст. 631 ЦК України, ст. ст. 10, 57-60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити у звязку зі спливом позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любешівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання ними копії цього рішення.

Головуючий: