АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5680/17 Головуючий 1 інст. Шрамко Л.Л.
Справа № 642/3904/17-ц Доповідач - Кругова С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

ОСОБА_1,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2» на ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2», 3-я особа - державний реєстратор Зміївської міської ради Харківської області ОСОБА_4 про визнання незаконними дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено.

В порядку забезпечення позову заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1,зареєстрованої на праві власності за ПАТ «Перший Український ОСОБА_2». Зобовязано ПАТ «Перший Український ОСОБА_2» не чинити перешкоди та не встановлювати обмежень позивачу ОСОБА_3 в вільному доступі та користуванні йому та членам його родини вказаною квартирою.

Не погоджуючись з ухвалою ПАТ «Перший Український ОСОБА_2» 28 серпня 2017 року звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та повідомити всі органи про скасування забезпечення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, такою що винесена з порушенням норм процесуального права.

Постановлююячи ухвалу, судом першої інстанції неналежно та неповно досліджено наявні у справі матеріали, не встановлено всіх обставин для прийняття обґрунтованої та законної ухвали

Суд незаконно заборонив банку власнику нерухомого майна в тому числі перешкоджати у здійсненні позивачем володіння та користування майном внаслідок неповного зясування обставин у справі, дійшов помилкового висновку про забезпечення позову забороняючи відчуження квартири та зобовязуючи не чинити перешкоди та не встановлювати обмежень позивачу в вільному доступі та користуванні йому та членам його родини вказаною квартирою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Постановлюючи ухвалу про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 та зобовязання не чинити перешкоди та не встановлювати обмежень у вільному доступі та користуванні вказаною квартирою, суд виходив з того, що заявлений вид забезпечення позову є співмірним з заявленими позовними вимогами.

З таким висновком суду судова колегія погоджується з наступних підстав.

У відповідності до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» суддя, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем, пересвідчитися, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Як визначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має зясовувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2», 3-я особа - державний реєстратор Зміївської міської ради Харківської області ОСОБА_4 про визнання незаконними дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності.

Судовим розглядом встановлено, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за ПАТ «Перший Український ОСОБА_2» і суд дійшов правильного висновку, що заявлений вид забезпечення позову щодо заборони відчуження квартири є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Що стосується доводів апеляційної скарги банку, щодо позбавлення позивача вільного доступу, користування ним та членами його сімї квартирою, вільно нею володіти та розпоряджатися власним майном, то вони не спростовують висновків суду, оскільки позивач ОСОБА_3 згідно паспорту зареєстрований і проживає у спірній квартирі і рішення суду щодо виселення його з квартири відсутнє.

Відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307,ч.1 п.1 ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2» - відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, в силу ст.324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_1