У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від

15 грудня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, треті особи без масо стійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на праві приватної власності належить 11/50 частини житлового будинку під АДРЕСА_2, яка перейшла їй у спадок після смерті чоловіка ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб із ОСОБА_6 вона зареєструвала 10 лютого

2004 року. Із належної частини будинку, ОСОБА_6 в 1992 році подарував 7/100 частини будинку своєму пасинку ОСОБА_7, який проживав в

АДРЕСА_1.

Зазначає, що після оформлення договору дарування, ОСОБА_7 жодного разу у м. Вінницю не приїздив, належною йому частиною будинку не цікавився і не ставив питання про виділення йому належної частини будинку в натурі, чи сплати за неї коштів. Весь час чоловік позивача, а з травня 2005 року і позивач користувались всією частиною 29/100 будинку та сплачували комунальні послуги.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Після його смерті ніхто із спадкоємців не звертався до нотаріальної контори відносно оформлення спадщини.

На даний час ОСОБА_2 продовжує проживати у вищевказаному житловому будинку. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується спірним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 7/100 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2017 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності за набувльною давністю на 7/100 частин житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, Вінницька міська рада просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що право ОСОБА_2 на частину будинку за набувальною давністю є доведеним відповідно ст. 344 ЦК України.

З висновками суддів не можна не погодитися з огляду на таке.

Судами встановлено, що 10 лютого 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб.

ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 січня 1992 року належала 29/100 частин будинку АДРЕСА_2. Із цієї частини 17 лютого 1992 року він подарував ОСОБА_7 7/100 частин.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після його смерті ОСОБА_2 успадкувала 11/50 часток цього будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 червня 2008 року.

Житловий будинок АДРЕСА_2 згідно технічного паспорту на нього належить ОСОБА_2 - 11/50, ОСОБА_3 - ј,

ОСОБА_7 - 7/100, ОСОБА_8 - 23/50.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Москва де й проживав.

ОСОБА_2 у вказаному будинку зареєстрована з 05 травня 2004 року.

Статтею 41 Конституції Українипередбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У Цивільному кодексі Українинабувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Згідно ст. 344 ЦК України, підставами для набуття права власності на майно за набувальною давністю, є добросовісне заволодіння особою чужим майном і відкрите, безперервне володіння нерухомим майном протягом десяти років.

При цьому, добросовісним заволодінням може вважатись таке, коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2001 року.

Таким чином інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин.

Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності наріч виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність законного об'єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння. Відсутність одніє їз них виключає можливість для позитивного вирішення справи.

При цьому, коментована стаття визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю.

Зокрема, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Крім того, володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним,та безперервним протягом визначених законом строків (для нерухомого майна протягом 10 років, а для рухомого майна - 5 років).

Законний об'єкт володіння означає, що річ, якою володіє особа (особи), не виключений з цивільного обороту та не обмежений в цьому.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових справ» право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття

5 ЦК).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Зводяться до оцінки доказів по справі, яким суди дали належну правову оцінку.

В касаційній скарзі Вінницька міська рада просить зупинити виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2016 року, ухвали апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2017 року.

Клопотання підлягає залишенню без розгляду, оскільки відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від

15 грудня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2017 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від

15 грудня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, треті особи без масо стійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю, відмовити.

Клопотання Вінницької міської ради про зупинення виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2016 року, ухвали апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2017 року, залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович