Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/4269/16 головуючий у 1 інстанції Добрєв М.В.
провадження № 22-ц /778/344/17 суддя-доповідач Кочеткова І.В.

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Маловічко С.В.,

при секретарі Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Міністерства оборони України на рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 27 жовтня 2016 року,
ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому зазначив, що він проходив службу у складі обмеженого контингенту Радянських військ у Демократичній республіці Афганістан з 13 березня 1984 по 28 листопада 1985 рр. Під час виконання службових обов`язків в Демократичній республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій отримав вибухову травму та струс головного мозку. Від отриманої травми у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я. Позивач проходив неодноразові стаціонарні лікування з приводу дефекту м`яких тканин в області п/о рубця з закінченням слизисто-гнійного відокремлюваного, помірні головні болі, оніміння лівих кінцівок, слабкість в лівій руці, які є наслідком множинного вогнепального осколкового поранення голови, грудей живота, лівої ноги. Після проведених лікувань хода в повному обсязі не відновилась, без палиці самостійно пересуватись позивач не може, змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У зв`язку з чим, порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у нього виникають складнощі у зв`язку з проблемами зору (агніопатія сітківки обох очей), болем та постійними спазмами, позивач страждає на безсоння на фоні сильних больових відчуттів. До того ж, позивач втратив роботу, оскільки не може пересуватися на велику відстань без костилів, та не має особистого транспорту, у зв`язку з чим він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, який був в той час, коли він працював, оскільки його заробітна плата була основним засобом існування родини. Позивач не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, яке виражається у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначається на його душевному стані.
Згідно висновку МСЕК серія ВТЭ-25 №076041 від 28.03.1989 р. його визнано інвалідом 3 групи, пізніше, на підставі висновку МСЕК серії АВ №0548296 від 10.03.2016 р. йому була надана 2-га група інвалідності безстроково. У зв`язку з травмою, отриманою при виконанні обов`язків військової служби та її наслідками зазнав душевних страждань, не може вести повноцінний спосіб життя, зазнав порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Посилаючись на заначені обставини, просив суд відшкодувати йому маоральну шкоду у розмірі 100000 грн., яка була завдана йому в результаті ушкодження здоровя при виконанні обовязків військової служби.

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 27 жовтня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 30 000 гривень. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині збільшення суми стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України зазначає, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким в задовлені позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задовленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 з 13.03.1984 по 28.11.1985 рр. проходив службу у складі обмеженого контингенту Радянських військ у Демократичній республіці Афганістан, що підтверджується копіями військового квитка позивача (а.с. 7-10) та довідкою Командира в/ч п.п. НОМЕР_1 (а.с.11). Під час виконання службових обов`язків в Демократичній республіці Афганістан отримав травму.

Згідно Довідки з Архіву військово-медичних документів № 38939 вiд 15.06.1989 року, встановлено, що 22.05.1984 р. в бойовій обстановці під час обстрілу з гранатомета БТР, в якому знаходився постраждалий, ст.. стрілок в/ч п.п. НОМЕР_1 , рядовий ОСОБА_1 , 1965 р.н. отримав вибухову травму та струс головного мозку, у зв`язку з чим знаходився на лікуванні у в/ч п.п. НОМЕР_2 з 26.05.1984 р. по 12.06.1984 р. (а.с.16).

Згідно висновку МСЕК серія ВТЭ-25 №076041 від 28.03.1989 р. йому було поставлено діагноз - Хронічний посттравматичний арахноенцефаліт з порушенням ліквородинаміки та вираженим антено-невротичним синдромом, визнано інвалідом 3 групи, пізніше, на підставі висновку МСЕК серії АВ №0548296 від 10.03.2016 р. йому була надана 2-га група інвалідності безстроково (а.с.13-15).

Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 1365/Ж від 27.07.2015р. у нього виявлені рубці на голові, грудях, животі та лівій нозі є наслідком загоєння ран, що могли утворитись в результаті вогнепальних (осколкових) поранень (а.с.17). Згідно протоколу № 2781 від 27.07.2015 р. засідання Центральної віськово-лікарської комісії встановлено, що травма, поранення (контузія) та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії (а.с.18).

Позивач по справі переніс декілька операцій: 16.04.2015 року з видалення позамозкової пухлини правої тем`яної області, 07.08.2015 року видалення свіщевого хода області післяопераційного рубця в правій тем`яній області, 11.09.2015 р. видалення епідуральної гранулеми костного лоскута в правій тем`яній області (а.с.19-21), та неодноразово перебував на лікуванні в неврологічному відділенні ЗОКЛ (а.с.26-29).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, зазначаючи про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки сам факт захворювання, одержаного в період проходження військової служби, та наслідки такої хвороби спричинили позивачеві втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту (переживаннях та хвилюваннях), душевних стражданнях, оскільки тривале лікування позначилося на здоров`ї позивача.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Із матеріалів справи вбачається, що захворювання, яке отримав позивач, пов`язане з проходженням військової служби. Причинний зв`язок встановлено висновком МСЕК серія ВТЭ-25 № 076041 від 28.03.1989 р. йому було поставлено діагноз- Хронічний посттравматичний арахноенцефаліт з порушенням ліквородинаміки та вираженим антено-невротичним синдромом, визнано інвалідом 3 групи, пізніше, на підставі висновку МСЕК серії АВ №0548296 від 10.03.2016 р. йому була надана 2-га група інвалідності безстроково (а.с.13-15).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував ступінь моральних і фізичних страждань позивача. Суд зазначав, що протягом багатьох років позивач щодня переживає душевні і фізичні страждання та у зв`язку з каліцтвом позбавлений нормального життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що Міністерство оборони є неналежним відповідачем у справі, являються неспроможними.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для судів.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що каліцтво позивача, яке призвело до стійкої втрати працездатності є наслідком травми, пов`язаної з проходженням військової служби, суд дійшов правильного висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди. При цьому, враховуючи тяжкість вимушених змін в житті позивача та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру стягнутого відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000.00 грн.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 судова колегія,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 і Міністерства оборони України відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 27 жовтня 2016 рокуу цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: