АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2261/17 Головуючий 1 інст. Майстренко О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» березня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Харківська міська рада, Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області про відновлення огорожі між земельними ділянками,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилався на те, що на підставі рішення виконкому Харківської міської ради № 121 від 10 лютого 1999 року у його власність передано земельну ділянку площею 0,0715 га, відповідно до державного акту серії ХР-36-01-067478, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під номером № 2645 від 23 березня 1999 року.

Зазначив, що виходячи із добросусідських відносин ним надано дозвіл сусіду будинку № 112 по вул. Тюринська (Якира) в м. Харкові ОСОБА_2 побудувати тимчасову огорожу між земельними ділянками. 15 вересня 2009 року ОСОБА_2 отримав державний акт на земельну ділянку серії ЯЕ № 500714, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, відповідно до рішення Харківської міської ради від 20 червня 2008 року № 167/08 площею 0,0377 га в межах дозволеного ним встановлення тимчасової огорожі.

Вказав, що в результаті фактично були порушені межі земельних ділянок, що підтверджується висновками судової земельно-технічної експертизи № 6249/8642 від 10 листопада 2014 року.

Зазначив, що порушення полягають в самовільному захопленні частини земельної ділянки за рахунок огорожі, що підтвердив державний акт серії ЯЕ № 500714 ОСОБА_2

Просив зобовязати ОСОБА_2 відновити огорожу між земельними ділянками відповідно до плану зовнішніх меж, стан земельної ділянки, який існував до порушення права та визнати заяву від 14 січня 2004 року на дозвіл встановлення огорожі недійсним.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги.

Зазначив, що суд не звернув уваги на те, що ним надано судова земельно-технічна експертизу; що судом не досліджено та залишилися без розгляду його клопотання про залучення до матеріалів справи пояснення відповідача, не надано відповідну оцінку його поясненням та висновку погоджувальної комісії; що земельна ділянка відповідача на момент перенесення огорожі приватизована не була; що відповідач приватизував частину його земельної ділянки, що і є порушенням його права на користування земельною ділянкою в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з недоведеності позовних вимог.

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем встановлено огорожу між домоволодінням № 114 та домоволодінням № 112 по вулиці Якіра в місті Харкові.

09 грудня 2006 року на вказані земельні ділянки виготовлена технічна документація та складений акт встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки.

Згідно наданих документів ОСОБА_1 погоджено межі між земельними ділянками № 112 та № 114 по вулиці Якіра в м. Харкові та при погоджені меж зауважень у ОСОБА_1 не виникало.

Як вбачається з матеріалів справи координати земельної ділянки № 112 по вулиці Якіра в м. Харкові відповідають її межам (з урахуванням огорожі ) та внесені до державного кадастру.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 квітня 2013 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2013 року - залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилено. Вказані рішення суду набули чинності.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 червня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Харківської міської ради, третя особа: Управління Держгеокадастру у місті Харкові Харківської області про визнання недійсним, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації державного акту і зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Харківської міської ради про визнання недійсним, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації державного акту та скасування рішення Харківської міської ради № 121 від 10 лютого 1999 року залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилено, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 червня 2016 року - залишено без змін. Вказані рішення суду набули чинності.

Частиною 1 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що вказаними вище судовими рішеннями встановлено, що права ОСОБА_1 не порушено, підстав для задоволення позову не вбачається.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, дослідивши обставини справи повно, надавши належну оцінку доказам у справі, правильно зазначив у рішенні про безпідставність заявлених позовних вимог та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і відповідно до статті 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, які зведені до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії