АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Головачова Я.В., Вербової І.М.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

заявника ОСОБА_1

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника заінтересованої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державних виконавців відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві Дегтярьової Юлії Сергіївни, Петрової АнастасіїІгорівни, начальника відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві Ніколаєва Сергія Вікторовича,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державних виконавців відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві Дегтярьової Ю.С., Петрової А.І., начальника відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві Ніколаєва С.В.

Справа № 753/22699/15-ц
№ апеляційного провадження №22-ц/796/1478/2017
Головуючий у суді першої інстанції: В.В. Даниленко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою визнати бездіяльність начальника ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Ніколаєва С.В.; визнати бездіяльність державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Дегтярьової Ю.С.; визнати службову бездіяльність державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Петрової А.І.; зобов'язати державного виконавця ВДВСДеснянського РУЮ у м. Києві Петрову А.І. винести постанову, відповідно до якої скасувати зроблений нею розрахунок заборгованості по аліментам № 580/22 від 12 грудня 2014 року по виконавчому провадженню за виконавчим листом Дарницького районного суду м. Києва №2-2352 від 20 січня 2011 року ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 (ОСОБА_3) аліментів на утримання доньки ОСОБА_12, що був наданий стягувачу ОСОБА_3

В обгрунтування зазначив, що суд при постановленні ухвали неповно та не обєктивно надав оцінку певним діям та бездіяльності посадових осіб по даному виконавчому провадженню, чим порушив ст. 6 Конвенції про захист прав людити та основоположних свобод щодо належного виконання рішення суду. Суд не взяв до уваги наданий ним витяг з ЄДР виконавчих проваджень за виконавчим провадженням №2728922 по виконавчому листу №2-2352 від 20.01.2011 року, згідно якого станом на 23.10.2015 року не зазначено жодної виконавчої дії державними виконавцями. Зазначив, що державний виконавець не повідомила його належним чином про виконавче провадження, необхідних дій щодо виконання викнавчого листа не здійснила, а саме не винесла постанову про його привід до виконавчої служби, про його розшук як боржника, про арешт належного йому майна. Натомість звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження його у праві виїзду за кордон без з'ясування відомостей про наявність у нього закордонного паспорту чи наміру виїхати за кордон. Вказав, що суд першої інстанції проігнорував його доводи про те, що державним виконавцем видано стягувачу довідку про наявну заборгованість у розмірір 73041,52 грн, що не відповідає дійсності, яка складена з порушенням встановлених вимог.

Крім того зазначив, що Ніколаєв С.В., як начальник ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві виявив свою службову бездіяльність, оскільки погодив подання пр тимчасове обмеження боржника у виїзді за кордон, не з'ясувавши та не перевіривши чи виконано державним виконавцем всіх необхідних дій щодо розшуку боржника та його майна. На думку заявника, постановляючи ухвалу суд першої інстанції порушив вимоги ст 213 ЦПК України, оскільки неналежним чином вивчив докази по справі, дав їм невірну оцінку, що призвело до неправильного вирішення справи по суті спору.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції підтримали подану апеляційну скаргу, просили задовольнити її повністю із наведених підстав.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав її необґрунтованою, ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Інші особи, які беруть участь у справі (їх представники) у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у відповідності до вимог закону, причини неявки суду невідомі. Колегія суддів розцінила ці причини як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності зазначених осіб у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. Неявка зазначених осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Так, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд виходив з того, що права та свободи заявника як боржника у виконавчому провадженні порушені не були.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Так, згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів влади, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція від 04.06.2011 року) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Положеннями частини 1 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» редакція від 04.06.2011 року) визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Частинами 1 та 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові (ч.5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 20 січня 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_12, починаючи з 03.02.2009 року у розмірі ј частини його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але неменше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.30-31).

24 червня 2011 року ОСОБА_3 звернулась до ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві про прийняття виконавчого листа до виконання.

25 червня 2011 року постановою старшого державного виконавця ВДВ Деснянського РУЮ в м. Києві Омельченко В.В. відкрито виконавче провадження №27289722. Відповідно до листа державного виконавця від 25.06.2011 року, копія постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена стягувачу та боржнику (а.с. 34, 35).

Як вбачається із відповіді Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 14.02.2017 року 04.10.2012 року виконавче провадження у зв'язку із звільненням старшого державного виконавця ВДВ Деснянського РУЮ в м. Києві Омельченко В.В. було передано державному виконавцю ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Іванеко В.В.

23.06.2014 року виконавче провадження у зв'язку із звільненням державного виконавця ВДВ Деснянського РУЮ в м. Києві Іванеко В.В. було передано державному виконавцю ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Дегтярьовій Ю.С.

За наведених обставин, суд першої інстанції законно та обґрунтовано дійшов висновку про те, що твердження ОСОБА_1 про його неповідомлення державним виконавцем Дегтярьовою Ю.С. про відкриття виконавчого провадження та не направлення йому копії постанови про відкриття виконавчого провадження є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Відтак Дегтярьова Ю.С. не повинна була здійснювати будь - яких дій спрямованих на повідомлення боржника про відкрите виконавче провадження, оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження у відповідності до вимог закону було направлено ОСОБА_1 державним виконавцем Омельченко В.В.

Щодо твердження ОСОБА_1 про нездійснення державним виконавцем Дегтярьовою Ю.С. дій спрямованих на його привід до Відділу, накладення арешту на його майно, не здійснення інших заходів щодо його розшуку та розшуку його майна, безпідставним внесенням поданняпро тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, чим з боку державного виконавця допущено протиправні дію та службову бездіяльність, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція від 30.12.2014 року), визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Права, якими наділений державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження визначені положеннями ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція від 30.12.2014 року), до яких зокрема належить накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; звертатися до суду з поданням про розшук боржника; викликати фізичних осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Тобто, з наведених норм закону чітко вбачається, що дії, які на думку ОСОБА_1, повинен був вчинити державний виконавець у обов'язковому порядку, є лише правом державного виконавця, яким він наділений у процесі здійснення виконавчого провадження, та не носить характеру обов'язковості. А тому такі дії державний виконавець вчиняє на свій розсуд, визначаючи їх черговість та враховуючи при цьому їх ефективність щодо виконання судового рішення.

Разом з тим, матеріали справи містять належні докази здійснення державним виконавцем Дегтярьовою Ю.С. виклику боржника ОСОБА_1 до виконавчої служби 23.06.2014 року, проте останній до Відділу не з'являвся (а.с.36).

Державний виконавець ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві Дегтярьова Ю.М., скориставшись правом наданим їй ч.3 ст 11 Закону України «Про виконавче провадження», 15 липня 2014 року звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у виїзді за межі України до виконання ним своїх зобов'язань покладених на нього заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2009 року. Проте у задоволенні подання було відмовлено. Державний виконавець 13.08.2014 року повторно здійснила виклик ОСОБА_1 до виконавчої служби, однак останній на виклик не відреагував, до Відділу не з'явився.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним поданням державний виконавець ніяким чином не здійснила протиправних дій щодо боржника ОСОБА_1, а та обставина, що суд відмовив у задоволенні даного подання не свідчить про те, що такі дії державного виконавця (його рішення щодо звернення до суду з поданням) є протиправними.

Як вбачається, права та свободи боржника за даним виконавчим провадженням не порушені. Доказів зворотнього ОСОБА_1 у розпорядження суду не надано, таких доказів не отримано і під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Хибними є і посилання ОСОБА_1 на дії та бездіяльність начальника ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві Ніколаєнка С.В., оскільки такі не підтверджені належними чи допустими доказами у розумінні ст 58, 59 ЦПК України.

09.09.2014 року виконавче провадження було передано державному виконавцю Петровій А.І.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання державного виконавця Петрової А.І. скасувати зроблений нею розрахунок заборгованості по аліментам № 580/22 від 12.12.2014 року по виконавчому провадженню за виконавчим листом №2-2352 від 20.01.2011 року про стягнення аліментів на утримння дочки ОСОБА_12, з огляду на наступне.

Як вбчається, такий розрахунок державним виконавцем Петровою А.І. було зроблено на підставі наявної у матеріалах виконавчого провадження інформації.

Разом з тим, станом на 12.12.2014 року відомостей щодо місця роботи боржника та розміру його заробітної плати у державного виконавця не було. Такі відомості були отримані лише 18.03.2015 року, після надходження на адресу виконавчої служби заяви ОСОБА_1 з документами про місце роботи та про розмір заробітної плати з 2009 року по 2012 рік та проханням зробити перерахунок відповідно до наданих документів.

Такий перерахунок було зроблено державним виконавцем з урахуванням усієї наявної документації щодо отриманих ОСОБА_1 доходів за період заборгованості по сплаті аліментів.

Даний розрахунок є лише підтверджуючим документом наявності заборгованості по сплаті аліментів, розмір якої неодноразово змінювався державними викнавцями відповідно до отриманої ними інформації щодо доходів боржника. Питання щодо правильності чи неправильності здійснення державним виконавцем розрахунку не свідчить про бездіяльність державного виконавця чи його службову недбалість. Та обставина, що ОСОБА_3 взяла за основу при визначенні розміру неустойки розрахунок заборгованості від 12.12.2014 року є її правом, законність та правомірність таких вимог підлягає встановленню під час вирішення спору у суді у порядку позовного провадження, та не свідчить про бездіяльність державного виконавця у даному виконавчому провадженні.

Таким чином, відсутні передбачені законом підстави для зобовязання зазначених державних виконавцев або начальника ВДВС Деснянського районного УЮ в м. Києві вчиняти певні дії щодо захисту судом порушених, на думку заявника, його прав як боржника виконавчого провадження. Підстави для оголошення його в розшук, для накладення арешту на його майно на даному етапі виконавчого провадження не виникли, довідка про заборгованість заявника по сплаті аліментів, у відповідності до його доходів, вже видана державним виконавцем і заявник зазначену обставину не спростовує.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення скарги, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, вони не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_1 та залишає ухвалу суду першої інстанції без змін

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, 312 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: