Справа № 653/4160/16-ц
Провадження № 2/653/42/17
РІШЕННЯ

іменем України

06.03.2017

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді - Шарко Н.А.,

секретаря - Тимашової Т.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників третіх осіб - Дурненко Т.В., Ващенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб: комунального підприємства «Міське житлове будівництво» Генічеської міської ради, Генічеської міської ради Херсонської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб: комунального підприємства «Міське житлове будівництво» Генічеської міської ради, Генічеської міської ради Херсонської області, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, та зняти останніх з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Типового договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 10 січня 2011 року Генічеська житлово - експлуатаційна контора № 1 передала наймачу ОСОБА_6 та членам її сім'ї у безстрокове користування житло по АДРЕСА_1 загальною площею 26,2 кв.м. На даний час в квартирі продовжують бути зареєстровані відповідачі по справі, які з 2007 року у ній не проживають. Фактично останні мешкають за іншою адресою. Відповідачі жодних дій по утриманню будинку не здійснюють. У той же час їх реєстрація у будинку, призводить до того, що позивач змушений більше сплачувати за житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_6 до судового засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належними чином, шляхом розміщення оголошення у пресі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала, у його задоволенні просила відмовити. Суду пояснила, що тривалий час проживала за вказаною адресою, проте після постійних сварок з вітчимом, переїхала жити окремо. У 2007 - 2008 роках проживала разом з братом ОСОБА_1 та матір'ю у спірній квартирі. Потім шість років жила окремо, на разі має бажання повернутися проживати до квартири, але не може, бо там мешкає брат ОСОБА_1 зі своєю співмешканкою та її двома дітьми, з якими вона не може знайти спільну мову.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив відмовити у повному обсязі. Оскільки, він є співвласником вказаної квартири, не проживає у ній лише тому, що квартира дуже маленька, і там мешкає брат ОСОБА_1 зі своєю сімє'ю, з яким він перебуває у розбраті.

Представник Генічеської міської ради Дурненко Т.В. не вбачала підстав для задоволення позову, у зв'язку з чим просила у його задоволенні відмовити.

Представник КП «Міське житлове будівництво» Генічеської міської ради Ващенко В.В. при вирішенні спору покладалась на розсуд суду.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Типового договору найму житла в будинках державного і комунального фонду від 10 січня 2011 року Генічеська житлово - експлуатаційна контора № 1 в особі керівника Зюмкіна О.А. передала наймачу ОСОБА_6 та членам її сім'ї у безстрокове користування частину будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 26,2 кв.м.

Згідно довідки начальника КП «Генічеська ЖЕК-1» Тулупова О.В. від 08 липня 2013 року №07/01-137, встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває на балансі КП «Генічеська ЖЕК-1», як державна. Не відноситься до відомчих та службових. Відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_6, 1968 року народження.

Згідно спільної заяви ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_1, та ОСОБА_2 від 26 липня 2013 року на ім'я голови виконавчого комітету Генічеської міської ради народних депутатів Кукси Ю.Д., останні просили оформити передачу у їх спільну часткову власність займану на умовах договору найму квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Уповноваженим власником будинку визначити ОСОБА_6.

Рішенням виконавчого комітету Генічеської міської ради Херсонської області від 15 серпня 2013 року № 214 ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 передано у власність 9/25 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в рівних долях на праві спільної часткової власності.

На разі, згідно карток реєстрації та технічного паспорту у вказаному житловому будинку зареєстровані: ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до акту обстеження матеріально - побутових умов ОСОБА_1, складеного депутатом Генічеської міської ради Пінаєвим О.В., встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає лише ОСОБА_1. Інші співвласники, зареєстровані за вказаною адресою фактично не там не мешкають.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 10 Цивільного кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

При цьому відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як встановлено у судовому засіданні, та не спростовано позивачем, він та відповідачі по справі є власниками 9/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності.

Таким чином відповідачі у справі є власниками частини будинку, права користування якою просить позбавити їх позивач. Проте, суд зазначає, що вони мають право на володіння, користування своєю часткою будинку на рівні з позивачем, через що на них не розповсюджуються вимоги ст.405 Цивільного кодексу України.

У той же час, на думку суду, не здійснення державної реєстрації права власності на вищевказаний об'єкт нерухомості впливає тільки на реалізацію права розпорядження вказаними майном, та не може слугувати підставою для позбавлення відповідачів права його користування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що чинне законодавство України не передбачає визнання власника таким, що втратив право користування належним йому майном, задоволення позову призведе до звуження непорушного права відповідачів на користування своєю власністю на власний розсуд.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають разом з позивачем, оскільки не можуть знайти спільну мову з його співмешканкою, та оскільки площа будинку є незначною, тобто суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають за адресою свого місця реєстрації з поважної причини.

При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що він самостійно утримує вказаний будинок, а наявність прописки кількох людей призводить до збільшення витрат на оплату комунальних послуг, що на його думку є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки у цьому разі позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом про стягнення витрат на утримання будинку, або шляхом встановлення індивідуальних приладів обліку комунальних послуг.

За таких обставин позов ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням не грунтуєтся на нормах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягає.

Що стосується позовних вимог в частині зняття осіб з реєстрації місця проживання, то вона також не підлягає задоволенню, оскільки є похідної від першої, а тому у її задоволенні також слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н. А. Шарко