У Х В А Л А

9 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 10 березня 2017 року, позовні вимог ОСОБА_5 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики від 30 березня 2010 року в сумі 326 тис. 659 грн 23 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 серпня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень першої, апеляційної і касаційної інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 237, 264, 527, 1046, 1047, 1049 ЦК України та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року, 2 березня, 6 квітня, 1 червня 2016 року, 1 та 8 лютого, 15 березня, 12 липня 2017 року та постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 2 липня 2014 року, 11 листопада 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції, з висновком якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, що підтверджується наданим позивачем оригіналом розписки, частину якої було повернуто самим боржником ОСОБА_4, а частину - через довірителя ОСОБА_6, а також встановивши, що останній платіж з повернення позики відбувся 7 лютого 2014 року, суди дійшли висновку про переривання строку позовної давності та наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 суми боргу за договором позики.

Разом з тим у справі, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року в якій надана як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що між сторонами укладено не договір позики, а договір про спільну діяльність. Крім того, розписка про отримання грошових коштів не містить зобов'язання про їх повернення.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року прийнята у справі про визнання договору купівлі-продажу недійсним, повернення приміщення та визнання права власності на нежитлове приміщення; ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року прийнята у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки; ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року прийнята у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором; ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2017 року прийнята у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, наявні інші підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені інші фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року, 8 лютого, 12 липня 2017 року, надані заявником для порівняння не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував судові рішення та передав справи на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справ.

Висновки зроблені судом, у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечать висновкам, зробленим Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року, 2 липня 2014 року, 11 листопада 2015 року щодо вимог до договору позики, на які посилаються заявники в своїй заяві.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення боргу до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук