Справа № 640/9568/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Шаповал Є.Б. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу за договором позики №-006119 від 26.05.2016 року у розмірі 2500 грн., суму відсотків у розмірі 567,00 грн., суму пені в розмірі 23125,00 грн., суму штрафу в розмірі 125,00 грн. та судові витрати. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. 26.05.2016 року між позивачем та відповідачем за допомогою Веб-сайту позивача із використанням електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, було укладено договір позики №-006119 з додатком №1, який є невід'ємною частиною вказаного договору, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у позику в сумі 2500,00 грн., а відповідач зобов'язувався сплати позивачу відсотки від суми позики та повернути суму позики впродовж строку позики. Згідно п. 2.3 договору, позикодавець перерахував суму позики в безготівковому порядку шляхом надання банківського переказу на поточний рахунок позичальника. Відповідно до п. 2.1 та п. 2.2 договору, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики в розмірі 567,00 грн. Пунктом 3.2 Договору передбачено, що строк позики за цим договором складає 14 діб, та позику повинно бути повернуто з 26.05.2016 року до 09.06.2016 року. Останнім днем повернення позики є 08.06.2016 року. Але, відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позики, та суму позики не повернув та відсотки не сплатив, що є порушенням зі сторони відповідача. Тому позивач, відповідно до п.п. 3.6, 3.7, 5.2 Договору просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 23125,00 грн. та 125.00 грн. штраф.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду клопотання, в яких просить розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики, як встановлено ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 26.05.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №-006119, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу за допомогою Веб-сайту позивача за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, грошові кошти у позику в сумі 2500,00 грн., а відповідач зобов'язувався сплатити відсотки від суми позики

в розмірі 567 грн. на строк 14 діб, тобто з 26.05.2016 року до 09.06.2016 року.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин 1-3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

У спірному правочині між позивачем та відповідачем винятки з цього правила не встановлювались.

З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договір позики, у відповідача виникли зобов'язання по поверненню позики.

Зобов'язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК).

Статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до договору позики, відповідач зобов'язувався сплати відсотки від суми позики в розмірі 567 грн.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем наданий розрахунок заборгованості відповідача, відповідно до якого заборгованість відповідача за укладеним договором позики від 26.05.2016 року становить 26317,00 грн., яка складається з наступного: сума боргу -2500,00 грн., сума відсотків - 567,00 грн., пеня - 23125,00 грн., та сума штрафу- 125,00 грн.

Відповідно до пункту 5.2 вказаного договору, за невиплату відсотків та суми позики або виплату відсотків від суми позики у строк, що перевищує строк позики за цим договором, позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 2,5 % за кожен день прострочення та суму одноразового штрафу у розмірі 5% від суми позики.

Відповідно до матеріалів справи, штраф і пеня нараховані позивачем за одні і ті ж порушення, а тому суд вбачає у вимогах про стягнення з боржника одночасно штрафу й пені подвійну цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного договору позики, за що позивач нараховував відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, а тому за порушення умов укладеного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно відомостей АДП ГУДМС, УДМС України від 13.07.2017 року, відповідач не зареєстрований за вказаною адресою в позові, за зазначено, що 29.09.2015 року він знявся з реєстрації за даною адресою. Але, відповідно до наявної копії паспорта відповідача, він був зареєстрований за даною адресою, тому останньою відомою адресою відповідача є: м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 106.

Враховуючи приписи ст. 110 ч.9 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, можуть пред'являтися за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання чи перебування чи постійного його заняття (роботи).

Таким чином, судом встановлено, що вимоги договору позики відповідачем належним чином не виконані, що є порушенням ст.ст. 526-530 ЦК України, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково, та вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за договором № -006119 від 26.05.2016 року в загальному розмірі 26 192,00 грн., що складається з наступного: сума основного боргу - 2500,00 грн., сума відсотків - 567,00 грн., сума пені - 23125,00 грн. за вирахуванням штрафів, а в іншій частині позову суд відмовляє за наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 204, 525, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ», , суму боргу за договором № - 006119 від 26.05.2016 року в розмірі 2500 грн. 00 коп., суму відсотків в розмірі 567 грн. 00 коп., пеню в розмірі 23125 грн. 00 коп., та судові витрати в розмірі 1600 грн. 00 коп., а всього 27 792 (двадцять сім тисяч сімсот дев'яносто дві) гривень 00 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. У разі, якщо рішення було винесено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Головуючий -