РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовомза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільно набутого майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості спільно набутого майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ спільно набутого майна подружжя, посилаючись на наступне.

Сторони з 28.08.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, проте шлюб було розірвано. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Спірна квартира, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Центральний, 52/9, була придбана сторонами в період шлюбу, але право власності на неї було оформлено щодо відповідача, тому що на той час між ними відносини були дуже гарні. На даний час позивач бажає поділити спірну квартиру, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Центральний, 52/9, в рівних частках, щоб гарантувати захист своїх прав та інтересів в майбутньому.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 надав письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що спірна квартира була придбана ним за власні кошти, які він отримав від продажу своєї квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 23-А/17.

Також, відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_4 про стягнення вартості спільно набутого майна подружжя.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 вказав, що 20.05.2013 року квартира, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Центральний, 52/9, була придбана ним за власні кошти, які він отримав від продажу своєї квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 23-А/17, у 2013 році. У 2014 році ним був придбаний автомобіль марки ВАЗ 111940, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який він зареєстрував на імя ОСОБА_4, яка на той час була його дружиною. Вартість даного автомобіля склала 90300,00 грн.

Вказаний зустрічний позов був обєднаний в одне провадження із первісним позовом ухвалою суду від 21.03.2017 року.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила доводи, викладені в первісному позові та просила відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідач та його представник за первісним позовом, позивач та його представник за зустрічним позовом у судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову та просили суд задовольнити зустрічний позов.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснила, що вона дійсно продавала квартиру № 9 по проспекту Радянському в м. Сєвєродонецьку подружжю ОСОБА_4. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом прийшли до неї на огляд квартири, також вони разом розраховувалися з нею за купівлю квартири у нотаріуса. Стан квартири станом на час її продажу був поганий, ремонт був поганий. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після огляду квартири повідомили їй, що вони будуть готові до купівлі квартири після продажу іншої квартири.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідка, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД № 098165, виданого 28 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 28 серпня 2009 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 446. Прізвище дружини після одруження ОСОБА_3.

Копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 20.05.2013 року державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за номером в реєстрі 369 та копією ОСОБА_2 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3671708 від 20.05.2013 року, підтверджується, що ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 (Радянський) у м. Сєвєродонецьку Луганської області за 79930,00 грн.

Змістом пункту 4.8 вищенаведеного договору та копією заяви ОСОБА_4 від 20.05.2013 року підтверджується, що ОСОБА_4 дала нотаріально посвідчену згоду своєму чоловіку на купівлю ним за ціну та на умовах на свій розсуд квартири АДРЕСА_1 (Радянський) у м. Сєвєродонецьку Луганської області в інтересах сімї.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 70476991 від 13.10.2016 року вбачається, що право власності на квартиру за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, проспект Центральний (Радянський)АДРЕСА_2, належить ОСОБА_3.

Главою 8 Сімейного кодексу України регулюється право спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд враховує, що квартира АДРЕСА_3 (Радянському) у м. Сєвєродонецьку Луганської області була придбана 20.05.2013 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу. Тобто, спірна квартира була придбана ОСОБА_3 в період перебування його у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, яка у свою чергу надала нотаріально посвідчену згоду на купівлю вказаної квартири в інтересах сімї сторін.

Отже, судом встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі та згідно із ст. 60 СК України має вважатися спільним сумісним майном подружжя.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 07 вересня 2016 року по справі № 6-801цс16, згідно із якою статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Суд зазначає, що сам по собі факт продажу іншої квартири відповідачем не свідчить про придбання спірної квартири виключно за кошти, отримані від продажу іншої квартири, адже сторонами не було надано достовірних доказів того, з яких саме сум складалися кошти, за які спірне майно було набуте.

Суд також враховує, що довідкою Пенсійного фонду України за формою ОК-5 підтверджується, що ОСОБА_4 з червня 2011 року та щонайменше до часу купівлі спірної квартири отримувала щомісячний дохід. Також, кредитним договором від 24.05.2011 року підтверджується, що ОСОБА_4 отримала суму кредиту в розмірі 11000,00 грн. від ПАТ «Альфа-Банк» для побутових потреб.

Копією заяви ОСОБА_4 від 20.05.2013 року підтверджується, що ОСОБА_4 дала нотаріально посвідчену згоду своєму чоловіку на купівлю ним за ціну та на умовах на свій розсуд квартири АДРЕСА_1 (Радянський) у м. Сєвєродонецьку Луганської області саме в інтересах сімї.

Показаннями свідка ОСОБА_5 підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом прийшли до неї на огляд квартири, також вони разом розраховувалися з нею за купівлю квартири у нотаріуса.

Вищевказані обставини на думку суду свідчать про існування у ОСОБА_4 реальної можливості щодо участі у витратах на придбання спірної квартири, а також свідчать про придбання спірної квартири за спільні кошти сторін в інтересах сімї.

У звязку із вищевикладеним, суд вважає, що квартира АДРЕСА_1 (Радянський) у м. Сєвєродонецьку Луганської області належить на праві спільної сумісної приватної власності сторонам по справі, а отже позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частку квартири за кожною із сторін підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на те, що позивач має іншу квартиру за адресою: АДРЕСА_4, яку вона прийняла у спадщину, суд вважає необґрунтованими, адже згідно із п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але в порядку спадкування.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості спільно набутого майна подружжя суд зазначає наступне.

Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та копією реєстраційного документу на КТС, ОСОБА_4 була власником автомобіля марки ВАЗ 111940, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

З листа № 31/12/4442/369, виданого Територіальним сервісним центром 4442 МВС України в Луганській області 25 березня 2017 року вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру МВС, станом на 25.03.2017 року, автомобіль марки ВАЗ 111940, синього кольору, 2008 року випуску, з номерним знаком ВВ 8114 ВН, кузов № XTА9015, з 04.12.2014 року був зареєстрований за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_5.

20.09.2016 року автомобіль був знятий з обліку для реалізації за заявою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 26.11.2016 року в ТСЦ № 4442 м. Сєвєродонецьку автомобіль марки ВАЗ 111940, зареєстрований за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_6. Підставою для реєстрації транспортного засобу стала довіреність серії НВА № 271682 від 20.09.2016 року, посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_9, підписана ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уповноважений за довіреністю ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, та договір купівлі-продажу № 4442/2016/212831 від 26.11.2016 року, укладений в ТСЦ № 4442 м. Сєвєродонецьку РСЦ МВС в Луганській області. Згідно договору купівлі-продажу, ціна транспортного засобу складає 25000 грн. 00 коп.

Суд звертає увагу на безпідставність посилань відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 щодо незгоди із ціною, за яку продано автомобіль, адже згідно із ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Доказів визнання договору-купівлі продажу спірного автомобіля недійсним суду не надано.

Суд також звертає увагу на безпідставність посилань представника відповідача щодо того, що 25000 грн. 00 коп. за продаж автомобілю були витрачені позивачем на ремонт спірної квартири, адже, по-перше, доказів на підтвердження цієї обставини до суду надано не було, а по-друге, договір купівлі-продажу № 4442/2016/212831 від 26.11.2016 року був укладений в той період, коли фактичні сімейні відносини між сторонами вже були припинені, про що свідчать матеріали справи та пояснення сторін.

Отже, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості спільно набутого майна подружжя слід задовольнити частково, а саме слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість 1/2 частки автомобіля ВАЗ 111940, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_3, у розмірі 12500 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем за первісним позовом було сплачено судовий збір за подачу позову в сумі 1305,00 грн., що підтверджується квитанціями від 11.10.2016 року, 07.12.2016 року та 08.12.2016 року. Отже, з відповідача на користь позивача за первісним позовом належить стягнути суму судових витрат в розмірі 1305,00 грн.

Позивачем за зустрічним позовом було сплачено судовий збір за подачу позову в сумі 640,00 грн., що підтверджується квитанцією від 10.02.2017 року. Отже, з відповідача на користь позивача за зустрічним позовом належить стягнути суму судових витрат в розмірі 177,22 грн., оскільки зустрічний позов задоволено частково пропорційно до розміру задоволених вимог (задоволено 27,69% вимог за зустрічним позовом, в той час як 27,69% від 640,00 грн. складає 177,22 грн.)

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільно набутого майна подружжя задовольнити.

Визнати, що квартира за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, проспект Центральний (Радянський)АДРЕСА_7, є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, проспект Центральний (Радянський)АДРЕСА_7.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, проспект Центральний (Радянський)АДРЕСА_7.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості спільно набутого майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість 1/2 частки автомобіля ВАЗ 111940, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_3, у розмірі 12500 (дванадцять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог за зустрічним позовом.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму судових витрат в розмірі 1305 (одна тисяча триста п'ять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму судових витрат в розмірі 177 (сто сімдесят сім) грн. 22 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 13 травня2017 року.

Суддя Д.Б. Баронін