Справа № 729/709/16-ц Провадження № 22-ц/795/451/2017 Головуючий у I інстанції Демченко Л. М. Доповідач - Мамонова О. Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

із секретарями: Шкарупою Ю.В., Зіньковець О.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Агропрогрес» на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Агропрогрес» про стягнення боргу,-

У С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «Агропрогрес» (далі по тексту ПП «Агропрогрес»), у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, керуючись приписами ст.ст. 526, 625 ЦК України, просила стягнути на її користь 36 629,16 грн інфляційних втрат, 3 788,49 грн в рахунок 3% річних, 16 264,40 грн пені, а всього 56 682,05 грн; стягнути на її користь понесені судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу. Позов обґрунтовувала тим, що 01.09.2013 між ОСОБА_5 та ТОВ «Лосинівка-Агро» було укладено договір на виконання робіт, на підставі якого ОСОБА_5 виконав для відповідача, а відповідач прийняв роботи зі збирання кукурудзи на суму 63 564,60 грн. Згідно договору замовник зобовязаний впродовж десяти днів з дня підписання акту виконаних робіт оплатити їх шляхом перерахування зазначених коштів на розрахунковий рахунок ОСОБА_5, однак свого обовязку у встановлений договором строк замовник не виконав. Після припинення ТОВ «Лосинівка-Агро», його правонаступником є ПП «Агропрогрес». 06 серпня 2014 року помер ОСОБА_5, його спадкоємицею є позивачка, яка внаслідок правонаступництва, стала кредитором у договорі від 01.09.2013.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ПП «Агропрогрес» заборгованість в сумі 56 682 грн 05 коп. та в повернення судових витрат - 4058 грн 82 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПП «Агропрогрес» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість через неповне дослідження та неправильне встановлення обставин справи.

Заявник вважає, що період проведених позивачем розрахунків інфляційних витрат, 3% річних та пені є необґрунтованим, а сам акт приймання виконаних робіт не можливо розглядати як доказ порушення строків оплати саме за договором на виконання робіт від 01.09.2013. Вказує, що судом не перевірено чи мали місце будь-які інші договірні відносини між ОСОБА_5 та ТОВ «Лосинівка-Агро" щодо яких міг бути складений наведений акт.

Відповідач наголошує, що позивач не має права на нарахування та стягнення пені, передбаченої п. 3.1. договору, у звязку із закінченням строку позовної давності.

Заявник вказує, що не мав можливості повністю виконати свої зобовязання за договором до надання спадкоємицею ОСОБА_4 документів про підтвердження права на спадщину, про що йому стало відомо лише 03.06.2016 року.

Крім того, заявник зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесення позивачкою витрат на правову допомогу, оскільки в платіжному дорученні платником послуг з правової допомоги зазначено «Північний поштамп КМДА УДПЗ «Укрпо».

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22.12.2016 - залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, які просили задовольнити апеляційну скаргу, представника позивачки ОСОБА_1, який наполягав на законності рішення суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що ПП «Агропрогрес» було порушено зобовязання з оплати виконаних робіт перед ОСОБА_5, спадкоємицею якого є ОСОБА_4, що виявилося у порушенні строків сплати коштів за договором від 01.09.2013 та стягнув на користь позивачки пеню згідно договору, інфляційні витрати і 3% річних від простроченої суми заборгованості з урахуванням часткового періодичного погашення боргу та врахувавши положення про позовну давність до вимог про стягнення пені.

Однак повністю погодитись з таким висновком районного суду не може апеляційний суд, оскільки останнім при вирішенні спору порушені норми матеріального права.

Судом по справі встановлено, що 01.09.2013 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, як виконавцем, та ТОВ «Лосинівка-Агро», правонаступником якого є Приватне підприємство «Агропрогрес» (далі за текстом ПП «Агропрогрес»), як замовником, був укладений договір про виконання роботи з обмолоту кукурудзи (а.с. 10).

Згідно акту приймання виконаних робіт збирання кукурудзи, який датований 2013 роком (без зазначення числа та місяця) замовник претензій до виконання робіт не має та прийняв обсяг робіт у загальній кількості 192,62 га на суму 63 564, 60 грн (а.с. 11).

Згідно п. 3.1 вищевказаного договору замовник зобовязався впродовж 10 днів з дня підписання акту виконаних робіт оплатити останні шляхом перерахування відповідних коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Пунктом 4.3 договору передбачено, що при порушенні строків розрахунку (пункт 3.1 даного договору) за виконану роботу замовник сплачує пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

06.08.2014 ОСОБА_5 помер (а.с. 8, 92). Спадкоємицею померлого є позивачка ОСОБА_4 (а.с. 88-169).

За виконані роботи відповідач розраховувався частинами, що вбачається з наданих копій платіжних доручень за № 6699 від 06.11.2014 у сумі 2000 грн, за №6912 від 14.11.2014 у сумі 2000 грн, за №7056 від 20.11.2014 у сумі 2000 грн, за №7273 від 27.11.2014 у сумі 2000 грн, за № 7351 від 04.12.2014 у сумі 2000 грн, за № 7515 від 11.12.2014 у сумі 2000 грн, за №7725 від 18.12.2014 у сумі 2000 грн, за №7897 від 25.12.2014 у сумі 2000 грн, за № 21 від 08.01.2015 у сумі 1000 грн, за №167 від 15.01.2015 у сумі 2000 грн (а.с. 56-65). Зазначені кошти перераховувались на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_5.

Остаточний розрахунок відповідачем по решті заборгованості в сумі 44 564,60 грн був проведений 21.06.2016 на картковий рахунок ОСОБА_4 (а.с. 66).

Відповідно до ч.1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Пунктом 2 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обовязки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права.

Частинами 1, 2 статті 1230 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобовязаннях. До спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у звязку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обовязків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя.

Зважаючи на вищевикладене, а також беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, є вірним висновок районного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивачки збитків у вигляді інфляційних втрат у розмірі 36 629 грн 16 коп. та 3% річних у розмірі 3788 грн 49 коп., а всього на загальну суму 40417 грн 65 коп., заподіяних спадкодавцеві внаслідок невиконання грошового зобовязання.

Апеляційний суд погоджується з наданим позивачем розрахунком вищезазначених збитків, які він обраховує з 11 січня 2014 року по 21 червня 2016 року, і не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості періоду розрахунку, виходячи з наступного.

За поясненнями представника позивача, даними ним у судовому засіданні апеляційного суду, при обрахуванні збитків у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, сторона позивача виходила з того, що акт приймання виконаних робіт по збиранню кукурудзи, який є додатком до договору від 01 вересня 2013 року, датований 2013-им роком без зазначення числа та місяця. Зважаючи на зазначене, позивач почав розрахунок заборгованості саме з 11 січня 2014 року, вважаючи останній день року, 31 грудня 2013 року, датою, від якої необхідно обраховувати строк оплати (10 днів), передбачений п. 3.1 договору від 01 вересня 2013 року.

Такий розрахунок ніяким чином не збільшує обсяг відповідальності Приватного підприємства «Агропрогрес», тому апеляційний суд визнає його належним і прийнятним.

Посилання апеляційної скарги на те, що районним судом не перевірено чи мали місце будь-які інші договірні відносини між ОСОБА_5 та ТОВ «Лосинівка-Агро", щодо яких міг бути складений акт приймання виконаних робіт по збиранню кукурудзи, не є такими, що заслуговують на увагу, оскільки саме відповідач як правонаступник ТОВ «Лосинівка-Агро" мав надати належні та допустимі докази на підтвердження чи спростування зазначеного.

Доводи заявника про те, що смерть ОСОБА_5 та ненадання спадкоємицею ОСОБА_4 відповідних підтверджуючих документів були перешкодою для своєчасного виконання зобовязання, спростовуються тим фактом, що відповідач часткове погашення заборгованості перед ОСОБА_5П почав здійснювати в період з 06.11.2014 по 15.01.2015, тобто вже після смерті останнього на його розрахунковий рахунок.

Таким чином, рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Агропрогрес» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягає залишенню без змін.

Однак апеляційний суд не погоджується з рішенням районного суду в частині стягнення з ПП «Агропрогрес» пені відповідно до п. 4.3 договору від 01 вересня 2013 року.

Задовольняючи позов в цій частині, судом першої інстанції не враховано положення ч. 2 ст. 1230 ЦК України, згідно яких до спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у звязку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обовязків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя.

Враховуючи, що за життя ОСОБА_5 пеня йому не була присуджена, районний суд помилково задовольнив позов в цій частині.

За таких обставин, рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу п.2 ч.2 ст.79 ЦПК України.

Частиною 1 статті 84 ЦПК України визначено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Посилання ПП «Агропрогрес» на відсутність жодних документальних підтверджень витрат позивача на правову допомогу, надану адвокатом ОСОБА_1, не заслуговують на увагу зважаючи на наступне.

Як убачається з фіскального чеку (а.с. 212) 16.07.2016 через УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_6 було сплачено 5000 грн, які платіжним дорученням № 04-1/59057 від 19.07.2016 Північним поштампом КМДА УДПЗ «Укрпошта» були перераховані АБ Сергія ОСОБА_1 із призначенням платежу «за надання правової допомоги при підготовці позиції у суді під час розгляду справи за договором № 06/06/16» (а.с. 73).

Також, на а.с. 75 мається розрахунок суми гонорару на правову допомогу за договором № 06/06/16, з якого районним судом взято до уваги: попередня консультація 580 грн (1 год); вивчення та правовий аналіз матеріалів справи 870 грн (1,5 год); складання позовної заяви 1450 (2,5 год); копіювання документів 12 грн; здійснення представництва у суді 580 грн (1 год), а всього на суму 3492 грн.

Апеляційний суд погоджується з позицією районного суду та вважає наданий адвокатом розрахунок витрат на правову допомогу обгрунтованим.

Частинами 1, 5 статті 88 ЦПК України встановлено, що у випадку якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню на суму 40 417,65 грн (40 417,65 грн від 56 682,05 грн становить 71 %), у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачкою у суді першої інстанції витрат по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви та витрат на правову допомогу, відповідно підлягають присудженню ОСОБА_4 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог сума судового збору у розмірі 402,44 грн (71% від 566,82 грн) та витрат на правову допомогу у розмірі 2479,32 грн (71% від 3492 грн). Таким чином рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат необхідно змінити шляхом зменшення суми їх стягнення з 4058,82 грн до 2883,50 грн.

У звязку з частковим задоволенням апеляційної скарги (56 682,05 грн 40 417,65 грн = 16 264,40 грн що становить 29% від оскаржуваної суми боргу), з ОСОБА_4 на користь ПП «Агропрогрес» належить стягнути 180,81 грн (623,50 грн х 29%) судового збору за апеляційний розгляд справи.

Підлягає частковому задоволенню клопотання адвоката ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених по справі судових витрат на стадії апеляційного розгляду справи, що складаються із витрат на правову допомогу в розмірі 3500 грн та транспортних витрат в сумі 718,27 грн зважаючи на таке.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

За надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду справи позивачкою ОСОБА_4 було сплачено 3500 грн (а.с. 217, 218). Враховуючи відсутність у матеріалах справи розрахунку витрат часу на надання правової допомоги, апеляційний суд вважає, що стягненню підлягають витрати за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_1 у судових засіданнях 24.02.2017 та 14.03.2017, які в сукупності тривали 1 год. Таким чином, витрати на його правову допомогу складають 640 грн ((1600 грн. х 40%) х 1 год.). Оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 454,40 грн (71% х 640 грн.) витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 85 ЦПК України передбачено, що витрати повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

Стягнення на користь сторони чи її представника транспортних витрат, повязаних із явкою представника позивача до суду не передбачено положеннями ч.2 ст.85 ЦПК України.

Отже правові підстави для відшкодування позивачці транспортних витрат у сумі 718,27 грн відсутні.

Керуючись ст.ст. 625, 1230 ЦК України, ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агропрогрес» задовольнити частково.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Агропрогрес» про стягнення пені скасувати та відмовити у задоволенні вказаних вимог.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Агропрогрес» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних залишити без змін.

Абзаци перший та другий резолютивної частини рішення суду викласти в наступній редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Агропрогрес» на користь ОСОБА_4 заборгованість у сумі 40417 (сорок тисяч чотириста сімнадцять) грн 65 коп.»

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2016 року в частині стягнення судових витрат - змінити, зменшивши суму їх стягнення з 4058 (чотирьох тисяч пятидесяти восьми) грн 82 коп. до 2883 (двох тисяч вісімсот восьмидесяти трьох) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Приватного підприємства «Агропрогрес» 180 (сто вісімдесят) грн 81 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Стягнути з Приватного підприємства «Агропрогрес» на користь ОСОБА_4 454 (чотириста пятдесят чотири) грн 40 коп. витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: