Справа № 720/1479/17
Провадження № 2/720/816/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Факащук А.П.

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представників третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області та третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про визнання протиправними та скасування наказів головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області,

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 КАС України вказаний спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивачів заперечив щодо задоволення вказаного клопотання та просив в його задоволенні відмовити.

Представники третіх осіб клопотання підтримали.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що в задоволенні вказаного клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 13 і 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324 і глави 30 ЦК України земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року передбачено, що якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору (наприклад, надання згоди іншому співвласнику житлового будинку на виконання переобладнання та перепланування), то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК. Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Враховуючи вказане, спір між позивачами, третіми особами та органом державної влади, яким видані оспорювані накази стосується права власності та користування на земельні ділянки та аж ніяк не є спором з органом влади, який на думку позивачів порушив їх право на вільне і безперешкодне користування земельними ділянками, оскільки не стосується реалізації органом влади своїх функцій у сфері публічно-правових відносин, а стосується конкретних прав позивачів.

Таким чином, незважаючи на те, що відповідачем у справі є орган влади, поданий позивачем для вирішення судом спір не є публічно-правовим, оскільки виникає з цивільних правовідносин і згідно з підставами та предметом позову стосується скасування наказів у зв'язку із захистом права на нерухоме майно. Крім того, між сторонами відсутня така ознака публічно-правового спору як підпорядкування одного учасника відносин іншому.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень між загальними і спеціалізованими судами підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

У постанові від 17 лютого 2015 року по справі № 21-551а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, яка полягає у тому, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Такого ж висновку Верховний Суд України дійшов у постановах від 24 лютого 2015 (справа №21- 34а15), від 16 грудня 2014 року (справа №21-544а14), від 09 грудня 2014 року (справа №21- 308а14), від 11 листопада 2014 року (справа №21-493а14).

Зважаючи на те, що між сторонами виник спір про право користування земельними ділянками, на які головним управлінням Держгеокадастру в Чернівецькій області були видані накази на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_14 та ОСОБА_15, а позивачі вважають, що право на користування належить саме їм, суд вважає що вказаний спір підлягає вирішенню в цивільному судочинстві, а в задоволенні клопотання представника відповідача слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 130, 205 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області про закриття провадження у справі, відмовити.

Суддя: