Справа № 371/1204/16-ц Головуючий у І інстанції Поліщук А. С.
Провадження № 22-ц/780/1655/17 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 38 07.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

07 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Голуб С.А.

при секретарі - Бобку О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 12 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Київській області, Миронівської районної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, селянське (фермерське) господарство ОСОБА_4, про визнання права постійного користування земельної ділянкою в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся з зазначеним позовом до суду мотивуючи тим, що він є єдиним спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, прийняв його спадщину, до складу якої увійшло право постійного користування земельною ділянкою площею 31,0 га, яке мав спадкодавець згідно державного акту на право постійного користування землею, виданого 05 січня 1995 року. Приватний нотаріус Миронівського районного нотаріального округу відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо переходу до нього в порядку спадкування права постійного користування цією земельною ділянкою.

Представник відповідача Миронівської районної ради Київської області Британ О.І. в судовому засіданні позов визнав.

Представник відповідача ГУ Держгеокадастру у Київській області у своїх письмових запереченнях, проти задоволення позову заперечив, мотивуючи тим, що право постійного користування спірною земельною ділянкою, яке мав померлий ОСОБА_4 не входить до складу спадщини після його смерті, а тому позивач не може набути його в порядку спадкування.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 12 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що судом при винесенні рішення не враховано рішення Конституційного суду України № 5рп/2005, яким визнано неконституційним положення п.6 розділу 10 «Перехідних положень» Земельного кодексу щодо зобов'язання громадян, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди на них, тому вважає твердження суду, що не зазначення в договорі укладеному між спадкодавцем та власником земельної ділянки можливості передачі в порядку спадкування права користування цією земельною ділянкою є підставою для відмови у позові, вважає необґрунтованим та просить скасувати рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ГУ Держгеокадастру у Київській області зазначив, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю, а право постійного користування земельною ділянкою не дає право користувачу земельної ділянки розпоряджатися нею, а відповідно спадкоємці не мають право успадковувати її за заповітом чи за законом. Тому вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з відсутності для визнання за позивачем права постійного користування земельними ділянками в порядку спадкування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 15 вересня 2015 року виконавчим комітетом Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис під № 19 (а.с. 11).

Спадкодавець ОСОБА_4 за життя згідно державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2, виданого 05 січня 1995 року Миронівською районною радою народних депутатів Київської області, мав право постійного користування двома земельними ділянками площею 30 гектарів та площею 1 гектар, що знаходяться на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області, цільове призначення яких - ведення селянського (фермерського) господарства. (а.с. 12).

ОСОБА_4 за життя був головою ФГ ОСОБА_4

Із копій спадкової справи ОСОБА_4 вбачається, що його спадщину прийняв лише позивач.

Приватний нотаріус Миронівського районного нотаріального округу Київської області листом від 16 березня 2016 року № 232/02-14 повідомила позивача, що не вбачає можливим можливим оформити та видати йому свідоцтво про право на спадщину щодо права постійного користування земельними ділянками, якими користувався спадкодавець на підставі державного акту на право постійного користування землею (а.с. 41).

Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з тим, статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно із ч.1 ст. 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

При цьому, між власником спірних земельних ділянок (орган місцевого самоврядування) та головою ФГ ОСОБА_4 не укладались договори, положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування спірними земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а тому згідно вимог частин першої, другої статті 407 ЦК України відсутні правові підстави для визнання за позивачем, як спадкоємцем права користування спірними земельними ділянками.

Разом з тим, позивач, як член ФГ не позбавлений можливості звернутися до власника земельної ділянки (орган місцевого самоврядування) для оформлення своїх прав на користування нею.

Ухвалюючи рішення суд обґрунтовано виходив з відсутності підстав для задоволення позову.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є правильним, ухвалюючи його не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :