АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1298/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2489/17Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді Пилипчук Л.І.,

суддів Бондаревської С.М., Дряниці Ю.В.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю представника ПАТ «УкрСиббанк» - ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 липня 2017 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_5 про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним,

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), третя особа: ОСОБА_4, про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и л а:

13 липня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором №0 від 25.12.2007 року про надання споживчого кредиту, яка станом на 04.07.2016 року складається з : 63798,20 доларів США кредитної заборгованості, 10653,29 доларів США заборгованості по процентам та 68 209,23 грн. пені ( 17 975,41грн. за прострочення сплати кредиту, 50 222,82грн за прострочення сплати процентів).

20 вересня 2016 року ОСОБА_4 подав зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 від 25 грудня 2007 року, посилаючись на порушення банком вимог ст.ст.11, 15, 19 Закону України «Про захист прав споживача» в частині не надання банком йому необхідної, достовірної та своєчасної інформації щодо валютних ризиків, про умови кредитування, типу відсоткової ставки, умови її зміни, про сукупну вартість кредиту. Вважає, що договір вчинений під впливом обману з використанням банком нечесної підприємницької діяльності, умови договору є несправедливими, а тому на підставі зазначених норм Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст.203, 215, 230 ЦК України зазначений договір є недійсним.

20.09.2016 року ОСОБА_5 предявила зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки за Договором поруки від 25 грудня 2007 року такою, що припинена, посилаючись на норму ч.4 ст.559 ЦК України. Вважає, що, оскільки банк звернувся в суд з позовом 08.07.2016 року, тобто через 19 місяців після останнього платежу ОСОБА_4 (26.09.2014 року) по тілу кредиту та через 13 місяців після останнього платежу процентів за користування кредитом (25.05.2015 року), а вимога на її адресу по поверненню кредиту та процентів надійшла 18 березня 2016 року, що поза межами встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимоги до поручителя від дня настання строку виконання основного зобовязання, - тому порука є припиненою.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 липня 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені і витрат сплаченого судового збору відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено повністю.

Визнано недійсним Договір про надання споживчого кредиту №0 від 25 грудня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» ( Публічним акціонерним товариством «УкрСиббак» та ОСОБА_4.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_4 551,20 грн. судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано поруку по Договору поруки від 25 грудня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_5, такою, що припинена.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_5 551,20 грн. судового збору.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «УкрСиббанк». В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, банк просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити, а у зустрічних вимогах відмовити.

Зазначає, що місцевим судом неправильно застосовано ч.4 ст.559 ЦК України (помилка при обчисленні шестимісячного строку на предявлення вимог до поручителя) та неврахування правової позиції Верховного Суду України по справі №6-272цс16 від 29.06.2016. Тому вважає хибним висновок суду першої інстанції про припинення поруки ОСОБА_5

Заперечує висновок суду щодо недотримання банком при укладенні з відповідачем кредитного договору вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначає, що виконання банком вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджується змістом п.7.12. кредитного договору. Тому вважає відсутніми підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», далі ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_4 кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 90 760,00 доларів США на строк до 24 грудня 2032 року на особисті потреби - для придбання квартири. /а.с.4-5 т.1/

Згідно п. 1.2.2. договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору.

За користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,90% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов Договору (п. 1.3.1. Договору). Нараховування процентів за цим Договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог законодавства України (п.1.3.3 Кредитного договору).

Строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти (п.1.3.4 Кредитного договору).

Згідно Додатку №1 (Графік погашення кредиту) та Додатку №2 ( Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту), які є невід'ємною частиною Кредитного договору №0 від 25 грудня 2007 року, розмір щомісячного платежу: погашення основної суми кредиту складає 302,54 доларів США, погашення процентів за користування кредитом знижується щомісячно відповідно до графіку зниження суми непогашенного кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_4 25 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 зобов'язалася перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_4 усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору №0 від 25.12.2007. Відповідальність є солідарною. /а.с.17-19 т.1/

Позичальник ОСОБА_4 не виконував належним чином свої зобов'язання, не здійснюючи платежі, передбачені графіком погашення кредиту, після останнього платежу по тілу кредиту 26.09.2014 року та останнього платежу процентів за користування кредитом 25.05.2015 року. Як наслідок, станом на 04.07.2016 року заборгованість складає 63798,20 доларів США кредитної заборгованості; 10 653,29 доларів США заборгованість по процентам; пеня складає 68209,23 грн. та включає 17975,421 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 50 233,82 грн. пеня за прострочення сплати процентів./а.с.34-48 т.1/

14 березня 2016 року банк направив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вимоги про погашення простроченої заборгованості, що становить 2 6687,12 доларів США, та простроченої заборгованості по процентах, що становить 7036,90 доларів США. Згідно данного листа, у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення цієї вимоги про дострокове повернення кредиту, - банк буде вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі./а.с. 20-21,32-33 т.1/.

Відмовляючи банку у задоволенні позову та задовольняючи зустрічні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5, міський суд виходив з того, що перед укладенням кредитного договору банк не надав ОСОБА_4 в повному обсязі попередню інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, чим порушив вимоги п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п.2.1, 2.2, 2.4, 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, та ввів позичальника в оману. При цьому суд першої інстанції послався, як на беззапереченний доказ такого обману, - на висновок №291/292 комісійної судової економічної експертизи, згідно якого абсолютне подорожчання кредиту (фактична переплата за кредитом) складає 157197,84 доларів США. Внаслідок зазначених поуршень, враховуючи положення ст.ст.203,215,230, 548 ЦК України, місцевий суд прийшов до висновку, що кредитний договір від 25.12.2007 року укладений позичальником ОСОБА_4 під впливом обману з боку банку та у відповідності до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» розцінюється як елемент нечесної підприємницької діяльності, а тому на підставі ст.230 ЦК України вказаний договір є недійсним з моменту укладення.

Крім того, місцевий суд визнав припиненю поруку ОСОБА_5, вважаючи, що передбачений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя необхідно обчислювати з дати прострочення позичальником чергового платежу, а саме з 26 червня 2015 року, тоді як кредитор звернувся з вимогою до поручителя поза цим строком.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Укладений сторонами кредитний договір визначений як споживчий кредит (Договір про надання споживчого кредиту), а тому для нього встановлено особливий порядок укладення.

У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2ст.627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції, чинній на час укладення договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;б) форми його забезпечення;в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки;ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е)строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до вимог пункту 2.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, щомісяця, поквартально тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом (пункт 3.2 Правил).

Пунктом 3.3. Правил зобовязано банки зазначити в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту.

Як убачається зі змісту оспорюваного договору, він містить передбачені викладеними нормами обовязкові умови, зокрема: сума кредиту, право отримати кредит у вигляді одного траншу або декількох траншів ( п.1.1. договору); цільове призначення кредитну на придбання квартири (п.1.4 договору), дата видачі кредиту (п.1.2.1); право дострокового повернення кредиту (розділ 6 договору); річна відсоткова ставка та умови встановлення нового розміру процентної ставки (пункти 1.3.1,1.3.3., розділ 5 договору); детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (додаток №1 та №2 до договору), інші умови, передбачені законодавством.

Згідно п.7.13 кредитного договору позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладенням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, 25.12.2007 року сторони уклали додаткову угоду до Договору про надання споживчого кредиту №, якою додали до договору Додаток №3 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, додаток №4 тарифи банку.

Суд першої інстанції помилково викладене не врахував, вдавшись до формального цитування норм законодавчих актів, не проаналізував зміст оспорюваного договору на предмет відповідності його умов вимогам зазначених норм та дійшов хибного висновку про недотримання банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, місцевий суд, пославшись на ст.230 ЦК України, як на підставу визнання кредитного договору недійсним, не звернув увагу на те, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину (п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Тому наявність умислу в діях банку, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинен довести позичальник, як сторона, яка діяла під впливом обману.

ОСОБА_4, доводячи наявність обману з боку кредитора, посилався на висновок експерта №291/2923 від 30.05.2015 року. /а.с.49-52 т.2/

Суд першої інстанції вважав, що експертний висновок підтверджує наявність в діях банку обману при отриманні ОСОБА_4 кредитних послуг, оскільки споживачу обєктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору.

Колегія судді не погоджується з такими висновками районного суду та не приймає експертний висновок як доказ невідповідності кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» і як доказ обману зі сторони банку, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч.6,7 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду є необовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновками експерта повинна бути вмотивував в рішенні або ухвалі.

Як убачається зі змісту ухвали місцевого суду від 23.01.2017 року про призначення судово-економічної експертизи, поставлені судом на вирішення експертів питання у значній своїй частині, зокрема, щодо відповідності виниклих на підставі оспорюваного кредитного договору взаємовідносин діючому законодавству, - є некоректним та виходить за межі експертного дослідження

Відповідно до п.2.3. розділу II Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень експерту забороняєтьс я вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта та зясування питань права і надавати оцінку законності проведення процедур, регламентованих нормативно-правовими актами.

Розділом III Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень передбачено проведення економічних експертиз (1. Експертиза документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності 2. Експертиза документів про економічну діяльність підприємств і організацій 3. Експертиза документів фінансово-кредитних операцій) з визначенням основних завдань у вказаних експертних дослідженнях та переліком примірних запитань, що підлягають дослідженню.

Вивчивши експертне дослідження №№291/2923 від 30.05.2015 року, колегія суддів звертає увагу на те, що висновки по першому та другому питанню не стосуються прав споживача; висновок по третьому питанню щодо правової оцінки взаємовідносин сторін протирічить вимогам п 2.3. розділу II Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень; висновок по четвертому та пятому питаннях не відповідає змісту пунктів 1.1, 1.3 договору про надання споживчого кредиту та додаткам до договору.

Відповідно до п.1.1 оспорюваного договору позичальник, укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті позичальником за рахунок власних коштів повної вартості продукції (товару/робіт/ послуг), яку останній придбаває за рахунок кредитних коштів банку. У пункті 1.3 договору вказано інформацію щодо методики, яка використовувалася банком для визначення плати за кредит.

Додатками до договору встановлені: графік погашення кредиту, графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, тарифи банку ( кредитна справа №000 від 11.12.2007р).

Позичальник перед підписанням кредитного договору, додаткової угоди та додатків до них, ознайомився із вказаними умовами договору та погодився з ними, затвердивши власним підписом.

Висновки експертизи по шостому тринадцятому питаннях стосуються перерахування кредитних коштів позичальнику, нарахування відсотків відповідно до умов договору, наявності заборгованості, яка відповідає заявленій банком у позові станом на 04.07.2016 року, сплачених позичальником коштів на погашення кредиту, що не оспорювалося сторонами і не має доказового значення при вирішенні зустрічного позову ОСОБА_4

Інших доказів, які б вказували на умисел банку щодо обману споживача при укладенні кредитного договору, - не надано.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що договір споживчого кредиту від 25.12.2007 року укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; банк надав позичальнику документи, які передували укладенню договору споживчого кредиту, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-1341цс15 від 02.12.2015 року.

За таких обставин підстави для визнання вказаного договору про надання споживчого кредиту недійсним відсутні, а тому в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 щодо визнання кредитного договору недійсним слід відмовити.

Правильність наданого банком розрахунку кредитної заборгованості станом на 04.076.2016 року, заявленої до стягнення, не спростовано, а тому вона підлягає стягненню в судовому порядку.

Колегія суддів також не вбачає підстав для визнання припиненою поруки ОСОБА_5

Згідно ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як убачається з договору поруки від 25.12.2007 року, ОСОБА_5 зобов'язалася перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Договір поруки набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором ( п.3.1).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 09.09.2015 у справі №6-933цс15, від 11.11.2015 року у справі №6-2056цс15, у разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

У зв'язку з порушенням боржником ОСОБА_4 виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, направивши відповідачам відповідну вимогу від 14.03.2016 року. /а.с.20-21, 31-32 т.1/

Після направлення вказаної вимоги банк 13.07.2016 року, тобто в шестимісячний стрко, пред'явив в суд позов до поручителя, що вказує на дотримання ним вимог ч.4 ст.559 ЦК України.

Тому зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою є безпідставними та в їх задоволенні необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов банку задовольнити, стягнувши з відповідачів в солідарному порядку кредитну заборгованість, а у задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь банку підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 60 360,32 грн., в рівних частках з кожного по 30 180,16 грн.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309 п.п.3,4, ст.ст.314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ «УкрСиббанк» - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість по кредиту в сумі 74451,49 доларів США ( сімдесят чотири тисячі чотириста пятдесят один долар США, 49 центів), яка складається з 63 798, 20 доларів США кредитної заборгованості, 10 653,29 доларів США заборгованості по процентам, та пеню в сумі 68209,23 грн. (шістдесят вісім тисяч двісті девять грн. 23 коп.), яка складається з 17 975,41 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 50 233,82 грн. пені за прострочення сплати процентів.

У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 60 360,32 грн., в рівних частках з кожного по 30 180,16 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді /підписи/ ОСОБА_6

ОСОБА_7

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1