АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Шахової О.В.,

ПоливачЛ.Д.,

при секретарі Горак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чепіль Н.М. та зобов'язання його вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 03 січня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва зі скаргою на дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чепіль Н.М. та зобов'язання його вчинити дії, просив визнати незаконними дії (бездіяльність) державного виконавця, скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену державним виконавцем 11 липня 2016 року ВП № 23125035, зобов'язати останнього виконати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2010 року по цивільній справі №2-2550/10 щодо примусового стягнення коштів, а також стягнути з відповідача 1 900 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 03 січня 2017 року, скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково, визнано дії (бездіяльність) державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чепіль Н.М. під час виконання судового рішення у виконавчому провадженні №23125035, неправомірними, скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесену 11 липня 2016 року у виконавчому провадженні №23125035 та зобов'язано державного виконавця провести виконавчі дії з виконанням судового рішення у виконавчому провадженні №23125035 у передбачений законом строк. В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено (а.с.38-41).

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 03 січня 2017 року в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу в розмірі 1 900 грн. і постановити нову ухвалу по суті вимог скарги, крім того, всі судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покласти на заінтересовану особу, а також стягнути з відповідача 1 500 грн. витрат на правову допомогу.

__________________________________________

Справа № 753/14129/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/3909/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що з метою отримання правової допомоги, 27 вересня 2015 року між Клієнтом та Адвокатом був укладений Договір. За проведеним розрахунком витрат від 24 липня 2016 року, загальна сума гонорару, сплачена Адвокату за Договором про правову допомогу становила 1 900 грн., яка в подальшому була оплачена Клієнтом в порядку, визначеному Податковим кодексом України, а тому суд, в частині відмови в стягненні з заінтересованої сторони 1 900 грн. витрат на правову допомогу, не дотримався вимог матеріального законодавства та порушив вимоги процесуального законодавства, внаслідок чого ухвалив незаконне рішення в цій частині.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення ОСОБА_2, з'ясувавши обставини даної справи та дослідивши матеріали справи і письмові докази, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

В ході розгляду справи встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2010 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних та моральних збитків.

На підставі вказаного рішення, Дарницьким районним судом міста Києва 25 листопада 2010 року видано виконавчий лист, який 06грудня 2010 року подано до ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві та винесенопостанову про відкриття виконавчого провадження.

11 липня 2016 року державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, в якій встановлено що майна боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявлено.

27 липня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чепіль Н.М..

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення вимог скарги, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення в частині відшкодування витрат на правову допомогу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 47, 48 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10 роз'яснив, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, виходячи зі змісту ст.12 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.4 ст.42 ЦПК України, повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, який виданий відповідним адвокатським об'єднанням, або договором. До ордера адвоката обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

Як вбачається з копії Договору про надання правової допомоги від 27 вересня 2015 року, громадянин ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_2 за обопільною угодою уклали цей Договір про надання правової допомоги, згідно якого клієнт доручає, а адвокат за винагороду в порядку, визначеному чинним законодавством України забезпечує право на захист, представництво та надає інші види правової допомоги клієнту (а.с.13).

Однак, в даному випадку, ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_2 є однією і тією самою особою, а тому взагалі є незрозумілим, яким чином укладено Договір про надання правової допомоги, як саме в такому випадку на думку ОСОБА_2 надається правова допомога та виплачується винагорода за послуги адвоката, оскільки діючим законодавством України це взагалі не передбачено, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 в частині відшкодування витрат за правову допомогу.

Таким чином, доводи, наведені в апеляційній скарзі, є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на законі, а тому взагалі не можуть вплинути на ухвалу суду в оскаржуваній частині.

Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, а тому останню слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції - зашити без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 03 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова