Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

за участі секретарів Костів Л.М., Зимницької М.Е., Бурячек О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа ОСОБА_2 про визнання припиненим зобов'язань по кредитному договору та договору застави транспортного засобу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», просив визнати припиненим правовідносини за кредитним договором №50002912 від 17.02.2012 року, у зв'язку з виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за цим договором; визнати припиненою заставу згідно з Договором застави транспортного засобу №50002912 від 23.02.2012 року, у зв'язку з виконанням ОСОБА_1 основного зобов'язання, що є предметом спору.

30 листопада 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про залучення до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2. (а.с.65-66)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що 17 лютого 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та позивачем укладено Кредитний договір ТОВ «Порше мобіліті» скористалось правом звернути стягнення на предмет застави - легковий автомобіль Volkswagen Golf, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, який було пред'явлено до примусового виконання. Після відкриття виконавчого провадження, позивач, як боржник в процедурі виконавчого провадження, добровільно сплатив борг в сумі 114 723,71 грн., виконавши свої зобов'язання по кредитному договору в повному обсязі, обставини відсутності у позивача, як позичальника, заборгованості по кредитному договору встановленні рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року, яке ухвалене в межах розгляду цивільної справи №761/23630/15-ц про відмову у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором. Незважаючи на наведені обставини, відповідач відмовляється видати позивачу довідку про закриття кредиту для вирішення питання про зняття обтяження на об'єкт застави, що спонукало позивач звернутись з цим позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та пояснень, наданих позивачем у судовому засіданні.

Представник відповідача - Климкович Ю.Б. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи.

Третя особа ОСОБА_2. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.

Принцип забезпеченості кредиту передбачає наявність у банку права для захисту своїх інтересів, недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність позичальника. Принципи повернення, строковості та платності означають, що кредит має бути повернений позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк із відповідною платою за його користування. Цільовий характер використання передбачає вкладення позичкових коштів із конкретною метою, визначеною кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживного кредиту встановлені законом (ч.ч.2, 3 ст. 1054 ЦК України).

Судом встановлено, що 17 лютого 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 50002912, за умовами Договору якого ТОВ «ПоршеМобіліті» надало Позичальнику суму кредиту в розмірі 100 451,76 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 12 494 доларів США, з відсотковою ставкою 9,90 % річних строком на 60 місяців, з цільовим призначенням кредиту - для придбання транспортного засобу.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 17 лютого 2012 року між ТОВ «ПоршеМобіліті» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки.

23 лютого 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено Договір застави транспортного засобу №50002912, за умовами договору предметом застави був транспортний засіб - легковий автомобіль Volkswagen Golf, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

В зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, за заявою ТОВ «ПоршеМобіліті», 27 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на транспортний засіб - марки легковий автомобіль Volkswagen Golf, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1

В процесі процедури виконавчого провадження, яке перебувало на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, боржником ОСОБА_1 добровільно сплачено борг, визначений у виконавчому написі нотаріуса, та перераховано стягувачу - ТОВ «Порше Мобіліті» кошти в розмірі 114723,71 грн., у зв'язку з чим державним виконавцем 25 червня 2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно положень частин 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання є останньою стадією його існування. Під припиненням зобов'язання розуміють припинення правового зв'язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов'язків, що становлять зміст зобов'язання. Тобто кредитор втрачає право вимагати від боржника виконання передбачених у зобов'язанні дій, а боржник звільняється від обов'язку виконувати такі дії під загрозою застосування до нього мір відповідальності.

Згідно положення статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Основні критерії належності виконання містяться у ст. 526 Цивільного кодексу України, відповідно до якої належно виконаним буде вважатися зобов'язання, яке виконано відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Належне виконання також включає в себе виконання зобов'язання належними сторонами, в обумовлені строки, в погодженому або визначеному місці тощо.

Таким чином з моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

Як роз'яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Під судовим рішенням, зазначеним у частині третій статті 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

13 липня 2016 року Шевченківським районним судом міста Києва ухвалене рішення у цивільній справі №761/23630/15-ц про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором.

20 жовтня 2016 року Апеляційним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою відхилено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті». Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року залишено без змін.

Як встановлено судом першої інстанції у мотивувальній частині судового рішення: «Отже, як було встановлено судом, в результаті звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором позивачу було переховано 114 723,71 грн.

Оскільки з моменту направлення відповідачам вимоги від 17.02.2015 року про дострокове погашення заборгованості до моменту звернення стягнення на предмет застави минуло більше року, позивач вважає, що з відповідачів підлягає стягненню курсова різниця заборгованості за тілом кредиту та процентами, оскільки сторони встановили еквівалент суми кредиту в доларах США.

У відповідності до вимог п.1.3.1 загальних умов кредитування, з якими погодився позивач при їх підписанні, визначено обов'язок сплати платежів у повернення кредиту відповідно до виставлених рахунків у гривні, але розмір таких платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів в у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі.

Як встановлено з листа позивача до позичальника від 17.02.2015 року та виконавчого напису нотаріуса від 27.04.2015 про звернення стягнення на транспортний засіб марки легковий автомобіль Volkswagen Golf, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, то у них у відповідності до вказаних положень погодженого між сторонами договору було визначено суму заборгованості в розмірі - 114 723, 71 грн. із урахуванням обмінного курсу долара до гривні на той час та вказані кошти були сплачені 23.06.2015 року позивачем в рахунок погашення усієї суми боргу.

Відтак, суд погоджується з твердженнями відповідачів про те, що жодним законодавчим актом України не передбачено стягнення із будь-якої сторони договору курсової різниці у разі збільшення або зменшення курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти - гривні, а з урахуванням цієї справи вже сплачені раніше в повному обсязі.

Більше того, сплачені в рахунок погашення заборгованості кошти в сумі - 114 732,71 грн. покривають суму боргу по кредиту навіть із урахування такої курсової різниці долара США до гривні станом на 23.06.2015 року (курс долара до гривні станом на початок розрахунку заборгованості 27.04.2015 року - 22 грн. за 1 долар США, а станом на 24.06.2015 року - 21,5 доларів за 1 долар США), а тому жодних заборгованостей у відповідача не було у зв'язку з тим, що протягом цього часу курс не збільшувався, а навпаки зменшився.

Також, станом на 24.06.2015 року у позивача ніякої заборгованості за кредитом не було з огляду сплату ним коштів у вказаній сумі, які покрили в повному обсязі увесь борг із врахуванням визначеної позивачем курсової різниці в 47 922,28 грн.»

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу осіб, суд вважає підставним визнати обставини встановлені рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року у цивільній справі №761/23630/15-ц , яке набрало законної сили, такими, що мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, тому в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказуванню при розгляді даної справи щодо доведення факту виконання ОСОБА_1 в повному обсязі зобов'язань перед ТОВ «Порше Мобіліті» в частині сплати заборгованості за кредитним договором, що дає підстави суду визнати припиненими кредитне зобов'язання, що виникло на підставі Кредитного договору за №50002912 від 17 лютого 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1.

Застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. ( ст.28 Закону України «Про заставу»)

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.593 Цивільного кодексу України, право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Оскільки застава має похідний характер від основного зобов'язання, що забезпечується нею, вона втрачає чинність з припиненням основного зобов'язання, незалежно від підстав такого припинення. Проте саме з припиненням основного зобов'язання шляхом його виконання закон (ч.3 ст. 593 Цивільного кодексу України) пов'язує виникнення у заставодержателя обов'язку повернути заставодавцеві предмет застави, який перебував у його володінні.

Таким чином, виходячи з юридичної природи застави як засобу забезпечення виконання зобов'язань, а також того факту, що застава припиняється у разі припинення основного зобов'язання відповідно п.1 ч.1 ст.593, застава припиняється в разі припинення основного зобов'язання (кредитного договору). Зважаючи на це, припинення основного зобов'язання - кредитного договору є підставою припинення застави, оскільки зобов'язання за кредитним договором припиняється.

Так, встановивши факт припинення основного зобов'язання належним його виконанням, на підставі статті 599, частини першої статті 559, пункту першого частини першої статті 593 ЦК України суд визнає припиненим й додаткові (акцесорні) зобов'язання за Договором застави транспортного засобу №50002912 від 23 лютого 2012 року, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові від 04.02.2015 року по Справі № 6-243цс14.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. ( ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа ОСОБА_2 про визнання припиненим зобов'язань по кредитному договору та договору застави транспортного засобу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 974 грн. 40 коп., які сплачено позивачем при зверненні з позовом до суду, виходячи із загального обсягу вимог немайнового характеру, що є предметом позову. окремо, , виходячи з обсягу позовних вимог

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 14, 572, 598, 593, 599, 626, 638, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 88, 179, 197, 208-210, 212-215, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа ОСОБА_2 про визнання припиненим зобов'язань по кредитному договору та договору застави транспортного засобу - задовольнити.

Визнати припиненими кредитне зобов'язання, що виникло на підставі Кредитного договору за №50002912 від 17 лютого 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1.

Визнати припиненою заставу, що виникла на підставі Договору застави транспортного засобу №50002912 від 23 лютого 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 974 грн. 40 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

С у д д я