Номер провадження: 22-ц/785/1700/17
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С. В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Комлевої О.С.

з участю секретаря - Лопотана В.І..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування в особі Болградської районної державної адміністрації Одеської області про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини з України в супроводі матері без згоди батька, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 28 липня 2016 року,-

встановила:

У листопаді 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини з України в супроводі матері без згоди батька і в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 29 серпня 2007 року до квітня 2011 року .Шлюб було розірвано на підставі рішення суду від 06.04.2011 року.

Від шлюбу народилися діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачем та перебувають на її матеріальному утриманні, посильну допомогу в утриманні та забезпеченні дітей надають її родичі, які постійно проживають в США.

Відповідач проживає окремо та на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 23.09.2010 року з відповідача стягнуті аліменти проте, аліменти відповідач сплачував нерегулярно, про що в нього постійно були заборгованості. Так, станом на 28.02.2015 року заборгованість складала 8 341.33 гривень.

Позивач посилалася на те,що причиною розірвання їх шлюбу з відповідачем стало те, що відповідач постійно здійснював її, позивачки побиття, висказував погрози на її адресу щодо позбавлення її життя, побиття та погрози з боку відповідача не припинилися і після розлучення, про що свідчать неодноразові звернення позивачки до правоохоронних органів, прокурора району. Відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, вироком Болградського районного суду Одеської області від 08.08.2014 року він, ОСОБА_3 був засуджений за ст. 126 ч.1 КК України за фактом побиття позивачки ОСОБА_2

Крім того, за заявою відповідача, заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області її, позивачку визнано такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням.

Позивач посилалася на те,що вона прагне для своїх дітей найвищого рівня життя, а тому їх перебування у США на її думку відповідає її сподіванням (за рівнем дошкільної освіти, курортно-санаторного лікування, спортивних секцій, великої кількості волонтерських програм співпраці з сім'ями України та іншого), що нажаль позивачка самостійно не спроможна надати, перебуваючи на Україні.

Позивачка посилалася на те, що протягом тривалого часу, офіційно намагається оформити право на виїзд на постійне проживання в США, отримала статус біженця, дозвіл на переселення від 03.09.2015 року. Згідно Інформаційного листа Міжнародної організації Міграції та Запрошення до Сполучених Штатів Америки на ім'я ОСОБА_2 та її двох малолітніх дітей, міститься інформація щодо спонсору ОСОБА_2 у США.

З огляду на викладене, позивачкою здійснено весь комплекс дій для виїзду до США на сприятливих умовах, які обумовлені отриманням статусу біженця.

Але не зважаючи на її, позивачки прагнення забезпечити гідний рівень життя для своїх дітей, відповідач категорично відмовляється надати згоду на їх виїзд із держави та продовжує вчиняти погрози на її адресу.

Позивач просила:

-надати їй, ОСОБА_2 дозвіл на виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон без дозволу (згоди) батька ОСОБА_3 до повноліття дітей;

- дозволити ОСОБА_2 або її офіційному представникові, без згоди батька ОСОБА_3, оформлювати документи для виїзду або супроводу неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ними повноліття.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали.

Відповідач позов не визнав ,просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі Болградської міської ради Одеської області не заперечував в задоволенні позову.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 28 липня 2016 року позов задоволено.

Надано дозвіл на виїзд з України за кордон (в тому числі в Сполучені Штати Америки) громадянам, які не досягли 16-річного віку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення кожним з них шістнадцятирічного віку у супроводі матері ОСОБА_2 без згоди та супроводу другого з батьків, а саме без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_3.

Надано ОСОБА_2 або іншим особам, уповноваженим нею за нотаріально посвідченою згодою, дозвіл на оформлення документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянина України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди та супроводу другого з батьків, а саме без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_3.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов та надавши дозвіл на виїзд з України за кордон (в тому числі в Сполучені Штати Америки) неповнолітнім дітям , ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення кожним з них шістнадцятирічного віку у супроводі матері ОСОБА_2 без згоди та супроводу другого з батьків, а саме без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_3 та надавши згоду на оформлення документів для виїзду на постійне місце проживання дітей до Сполучених Штатів Америки без згоди та супроводу другого з батьків, а саме без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_3 ,суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Проте, повністю погодитися з висновками суду першої інстанції не можна.

Колегія суддів, частково погоджується з доводами апеляційної скарги з наступного.

Право на свободу пересування має первинне закріплення у ст. 33 Конституції України, ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Згідно із п.1 п.4 Правил перетину державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57,виїзд з України громадян, які не досягли 16-ти річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі,якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Згідно із ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон.У клопотанні зазначаються відомості про дитину ,а також про відсутність обставин,що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

З матеріалів справи вбачається ,що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2007 року до квітня 2011 року .

На підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 06.04.2011 року шлюб між сторонами розірвано (справа № 2-49/11), яке набрало чинності 18.04.2011 року. З тексту даного рішення слідує, що сторони разом не проживають з липня 2010 року (а.с.13).

Від шлюбу народилися діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с.153) та перебувають на її матеріальному утриманні.

Позивач ОСОБА_2 та її неповнолітні діти за місцем проживання та навчання характеризуються з позитивної сторони .

З наявних в матеріалах цивільної справи характеристик, як на сім'ю ОСОБА_2, наданої головою Василівської сільської ради Болградського району Одеської області за місцем проживання позивачки, так і наданої Василівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Болградської районної ради Одеської області окремо на батьків від 21.07.2016 року і на дітей вбачається, що позивачка характеризується дуже позитивно, зарекомендувала себе як турботлива мати, яка відповідально ставиться до виховання і навчання синів, постійно відвідує батьківські збори, бере активну участь у підготовці позакласних заходів, сумлінно ставиться до доручень класоводів і батьківського комітету. Неодноразово разом з дітьми брала участь у шкільних заходах, акціях, у проведенні новорічних свят. Приймала активну участь у ремонті шкільних кабінетів обох синів, надаючи посильну спонсорську допомогу у розмірі 600 гривен для придбання необхідних будівельних матеріалів.Взаємовідносини з дітьми будує на високому рівні, займається належним і достойним їх вихованням. Житлово-побутові умови сім'ї задовільні , що підтверджується характеристиками та актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с.154-158).

Відповідач ОСОБА_3 проживає окремо в АДРЕСА_2 про що сторони не заперечують.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянином Російської Федерації, має посвідку на постійне проживання в Україні від 14.12.2005 року серії НОМЕР_1 , працює охоронцем в Болградському міськводоканалі, отримує мінімальну заробітну плату, з якої утримуються 33 % аліментів на дітей (а.с.48).

У Відділі державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції Одеської області перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист Болградського районного суду Одеської області від 05.10.2010 року, справа № 2-ц-955 про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача, але не менше встановленого законом мінімуму.

Станом на 28.02.2015 року відповідач ОСОБА_3 мав заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 8 341,33 гривень (а.с.17).

В процесі розгляду судом першої інстанції справи відповідач частково погасив заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на червень місць 2016 року становила у розмірі 483,33 гривень на двох дітей (а.с.152).

На підставі заочного рішення Болградського районного суду Одеської області від 09.02.2015 року, справа № 497/128/15-ц, позовна заява ОСОБА_3 була задоволена, та ОСОБА_2 була визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням 7/25 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14-15).

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 23.02.2016 року (справа № 497/110/16-ц) в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з ним, батьком - відмовлено (а.с.117-118).

Позивачка ОСОБА_2 на неодноразові погрози, та принизливу поведінку відповідача щодо неї та дітей скаржилася до правоохоронних органів, що підтверджується цілим рядом повідомлень на адресу позивачки, про те, що відповідач ОСОБА_3 за наслідками розгляду її заяв був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173 (хуліганство), 173-2 ч.1 (насилля в сім'ї) КУпАП, також з ним проводилися профілактичні бесіди (а.с.18, 136, 19, 20, 21, 185-189).

Вироком Болградського районного суду Одеської області від 08.08.2014 року відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 126 ч.1 КК України, та засуджений до покарання у вигляді штрафу в розмірі п'ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850.00 гривен (а.с.22-23).

Відповідно до наявних характеристик з навчальних закладів ,в яких навчаються діти вбачається , що ОСОБА_3, за 2015-2016 навчальний рік один раз відвідав школу і поцікавився успіхами синів (а.с.154, 155, 156, 157).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач від попередніх двох шлюбів має ще трьох дітей, двоє з яких вже проживають в Сполучених Штатах Америки , і яким він надав добровільно свою згоду на виїзд, Так, своєму старшому сину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідач надав добровільно згоду на виїзд 25.05.2016 року, що підтверджується заявою, посвідченою приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В. (а.с.129). Ще одна донька проживає в Російській Федерації.

На засіданні комісії з питань захисту прав дітей було розглянуто питання про надання дозволу ОСОБА_2 на виїзд за кордон малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди батька ОСОБА_3, за наслідками якого було постановлено Висновок органу опіки та піклування Болградської районної адміністрації від 08.02.2016 року за № 01/01-26/202 про надання такого дозволу на виїзд малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 без згоди батька (а.с.111).

Позивачка дотримуючись усієї процедури, пов'язаної з виїздом її та дітей на постійне місце проживання до США, звернулася з заявою до відповідних органів.

04 березня 2015 року позивачка була запрошена на співбесіду в бюро МОМ («Центр сприяння переселенню біженців, Євразія»), з наданням повного пакету необхідних документів, а 18 березня 2015 року позивачка пройшла співбесіду на якій розглядалося питання щодо наявності права на отримання нею та її дітьми статусу біженця (а.с.25).

У подальшому Міжнародною організацією по Міграції (МОМ) позивачці було доведено до відома про необхідність проходження нею та її дітьми обов'язкового медичного обстеження в установах, акредитованих посольствами США (а.с.26, 27).

03 вересня 2015 року позивачка отримала дозвіл на переселення і їй присвоєно статус біженця в США. Неповнолітні діти, які перебувають на утриманні позивачки, і були нею включені до заяви з проханням на виїзд, також отримали статус біженців (а.с.24).

Листом World Relief Sacramento від 04.12.2015 року підтверджується, що дітям позивачки буде надана підтримка, доступних для дітей програм в м. Сакраменто, штат Каліфорнія. По- перше, усі діти, які приходять в рамках програми біженців мають право на отримання фінансової підтримки з уряду Департаменту Людської Допомоги. Це підтримка у вигляді грошової допомоги для покриття щомісячних рахунків, продовольчі талони, які допомагають сім'ї в придбанні здорових харчів і медичної страховки, яка на теперішній час вимагається за законом для здоров'я усіх жителів штату Каліфорнія. При необхідності з урахуванням низьких доходів або відсутності можливості працевлаштування для батьків, діти мають право на таку підтримку, поки їм не виповниться вісімнадцять років.

Крім того, в додаток до цієї основної допомоги в м. Сакраменто є місцеві центри, які здійснюють загальноосвітні і розважальні заходи для сімей і молоді. Програми можуть включати в себе академічні заняття, освітні кружки, уроки малювання, танців, або спорту. Вони мають велику користь для місцевого суспільства, оскільки забезпечують безпечні місця для дітей, щоб діти розважились після школи, в той же час, навчаючи їх цінним для них розважальним навичкам. Також є організації громад, які забезпечують класи, що займаються розвитком дитини, вихованням і харчуванням (а.с.53-54).

Звертаючись до суду з позовом, позивач просила суд надати їй, ОСОБА_2 дозвіл на виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон без дозволу (згоди) батька ОСОБА_3 до повноліття дітей та дозволити ОСОБА_2 або її офіційному представникові, без згоди батька ОСОБА_3, оформлювати документи для виїзду або супроводу неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ними повноліття.

Позовних вимог щодо надання дозволу на оформлення документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання позивачем не було заявлено.

В судовому засіданні суду першої інстанції так і в судовому засіданні колегії суддів позивач фактично посилалася на те,що вона разом з неповнолітніми дітьми бажає переїхати на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки, де проживають всі її близькі родичи,де вона зможе надати дітям найкращі умови розвитку, здобути дітям достойну освіту та надати найкращі умови оздоровлення та світогляду ,оскільки вона фактично не працює та утримує дітей на допомогу яку їй пересилають родичі з Америки.

Колегії суддів пояснила,що зі сторони відповідача постійно надходять погрози її життю ,при зустрічах відповідач провоцує сварку ,тому вона змушена уникати з ним зустрічатися та відповідач негативно впливає на розвиток дітей внаслідок чого , висновком органу опіки та піклування районної державної адміністрації від 31.01.2017 року було заборонено спілкування її дітей з їх батьком ОСОБА_3

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову ,посилаючись на те,що він любить дітей ,приймає участь у вихованні дітей,по можливості забирає дітей у визначені дні до себе та сплачує аліменти ,розраховує на те,що діти будуть надавати йому допомогу коли він стане непрацездатним.

З пояснень неповнолітніх дітей сторін по справі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у присутності педагога ОСОБА_9, яка окрім іншого є головним спеціалістом Служби у справах дітей Болградської РДА (а.с.145-148), начальника Служби у справах дітей Болградської РДА ОСОБА_10, яка за освітою є психологом (а.с.143-144), у присутності представників сторін, однак у відсутність в залі судового засідання самих батьків наданих ними в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається , що діти люблять мати і вони бажають проживати лише з матір'ю. Щодо батька пояснили, що вони з ним спілкуються, що батько забирає їх на деякий час до себе в м.Болград, однак їм не дуже подобається бути у батька. Батько їм не купує, а ні одягу, а ні взуття, а ні продуктів харчування, коли приїджає до них в село в гості, гостинців не провозить.

Вони не раз бачили, як батько ображав та бив їх маму, на захист якої вони ставали.Їм добре відомо, що мати має намір разом з ними виїхати до Сполучених Штатів Америки і їм цього дуже хочеться, оскільки там проживає їх бабуся, тітки та дядько, сестри та брати, там є друзі, з якими вони спілкуються скайпом.

Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до висновку Болградського районного органу опіки та піклування № 01/01-26/3119 від 24.12.2012 року визначено режим зустріч ОСОБА_3 з синами: ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_5 ,два рази на місяць: кожен перший та третій тиждень з 16.00 п'ятниці до 16.00 неділі (а.с.16).

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Задовольняючи позов та надавши дозвіл на виїзд з України за кордон (в тому числі в Сполучені Штати Америки) неповнолітнім дітям , ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення кожним з них шістнадцятирічного віку у супроводі матері ОСОБА_2 без згоди та супроводу другого з батьків, а саме без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_3 та надавши згоду на оформлення документів для виїзду на постійне місце проживання дітей до Сполучених Штатів Америки без згоди та супроводу другого з батьків, а саме без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_3 ,суд першої інстанції не визначився з правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини за кордон України без згоди батька на постійне місце проживання , не зазначив конкретну країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька; не врахував визначеної ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав та те, що надання за рішенням суду дозволу на постійне місце проживання за кордон без згоди батька , суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, чим фактично позбавив відповідача ОСОБА_3 можливості брати участь у вихованні та можливості спілкування з дітьми.

Таким чином ,права відповідача на спілкування з дітьми та приймати участь у їх вихованні були порушені, які підлягають захисту шляхом скасування рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково задовольнив позов.

Позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню , оскільки при вирішенні питання щодо надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей у супроводі матері без дозволу (згоди) батька до Сполучених Штатів Америки на певний строк , колегія суддів перш за все виходить з захисту прав та інтересів дітей ,які мають право на достатній рівень умов життя, виховання , освіту , розвитку та світогляду.

З врахуванням наявних в матеріалах справи доказів ,що характеризують ставлення батьків до виховання дітей ,їх відношення до виконання батьківських обов'язків, з врахуванням висновку органу опіки та піклування Болградської РДА Одеської області від 08.02.2016 року, думки та побажання неповнолітніх дітей ОСОБА_5,ОСОБА_4, з врахуванням того, що в Сполучених Штатах Америки проживають близьки родичі матері ОСОБА_2 та неповнолітніх дітей, з врахуванням віку рівня морального та фізичного розвитку дітей, колегія суддів вважає можливим надати дозвіл ОСОБА_2 на виїзд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон до Сполучених Штатів Америки строком перебування до 2- років без дозволу (згоди) батька ОСОБА_3 та дозволити ОСОБА_2 або її офіційному представнику ,без згоди батька ОСОБА_3, оформлювати документи для виїзду або супроводу неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон до Сполучених Штатів Америки строком перебування до 2-х років.

Тимчасове обмеження у праві спілкування ОСОБА_3 з дітьми не порушує право батька у прийнятті участі у спілкуванні та вихованні дітей, оскільки таке тимчасове обмеження не обмежується законом та здійснено саме в інтересах дітей.

Колегія суддів, погоджується з доводами ОСОБА_3 проте, що чинним законодавством України не передбачено виїзд дитини без згоди батька на постійне місце проживання до інших країн світу, оскільки дійсно національне законодавство не містить регламентованої процедури вивозу дитини на постійне місце проживання до інших країн світу за судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що позивач створювала відповідачу перешкоди у спілкуванні з дітьми не заслуговують на увагу , оскільки відповідачем в порушення ст. 60 ЦПК України не надані ,а матеріали справи не містять докази на підтвердження таких доводів.

За таких обставин, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 28 липня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини з України в супроводі матері без згоди батька задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 на виїзд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон до Сполучених Штатів Америки строком перебування до двох років без дозволу (згоди) батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Дозволити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 або її офіційному представнику, без згоди батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, оформлювати документи для виїзду або супроводу неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон до Сполучених Штатів Америки строком перебування до двох років.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

О.С.Комлева