У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7, про визнання права власності на житло в порядку спадкування за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7, до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту шлюбних відносин та визнання права спільної сумісної власності за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 10 березня 1977 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, від якого в них народився син - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року його дружина ОСОБА_8 після смерті своєї матері на підставі свідоцтва про право на спадщину успадкувала житловий будинок № АДРЕСА_1. У період з 1979 року до 2010 року він своїми трудовими та грошовими витратами істотно збільшив вартість вказаного домоволодіння, тому вважав, що воно повинно бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 померла. Ні він, ні їх син не зверталися за оформленням спадщини. Він є інвалідом ІІ групи та фактично прийняв спадщину, а син хворів на цукровий діабет, тому не міг звернутися із заявою про прийняття спадщини й ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер.

ОСОБА_5 є сестрою його померлої дружини та спадкоємицею другої черги.

Оскільки він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті своєї дружини, вважав, що має право на спадкування належного на праві власності дружині будинку, тому просив суд визнати домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаного домоволодіння, як частину спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на 1/4 частку вказаного домоволодіння у порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2015 року до участі у справі в якості відповідача залучено ОСОБА_6, як законного представника малолітнього сина - ОСОБА_7

У липні 2015 року ОСОБА_6, як законний представник малолітнього сина - ОСОБА_7, звернулась до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що вона з лютого 2001 року проживала разом з ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1. За час спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов'язки подружжя, тобто проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Вона організувала похорони ОСОБА_9 та як дружина отримала свідоцтво про смерть.

За час спільного проживання вони за спільні кошти придбали автомобіль ВАЗ 21099, яким володіли та керували за довіреністю, а також причеп БАЗ 8142, державний номерний знак НОМЕР_1, який було зареєстровано на ОСОБА_9

Крім того, вона має сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якого є ОСОБА_9

Оскільки ОСОБА_9 мав право на прийняття спадщини як спадкоємець першої черги, вважала, що їх син має прийняти спадщину після померлого батька, тому просила суд встановити факт шлюбних відносин між нею та ОСОБА_9 з лютого 2001 року до 30 листопада 2014 року та визнати причеп БАЗ 8142, номерний знак НОМЕР_1, належний померлому на праві приватної власності, спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті сина - ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року. У решті позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено частково. Встановлено факт шлюбних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з лютого 2001 року до грудня 2013 року. У решті зустрічного позову відмовлено.

Справа апеляційним судом переглядалась неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 упорядку спадкування за законом після смерті сина - ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті дружини - ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року відмовлено.

У решті - рішеннясуду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Інші учасники справи рішення судові рішення не оскаржили.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку після смерті сина й відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/4 частку спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті дружини - ОСОБА_8, та залишаючи у решті рішення суду без змін, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. 11 ЦПК України, ст. ст. 1262, 1298 ЦК України та врахувавши роз'яснення, надані у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_4 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини та не ставив питання про видачу йому свідоцтва про право власності на спадкове майно, що є предметом спору, а тому звернення до суду з даним позовом є передчасним.

Також апеляційний суд вірно скасував рішення суду в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті сина, оскільки таких вимог позивач не заявляв, після пред'явлення позову вимог не змінював і не доповнював. Суд не може вирішувати позовні вимоги, які не заявлялись, оскільки це є порушенням вимог змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
О.В. Закропивний С.Ф. Хопта