Справа №: 398/2000/16-ц
провадження №: 2/398/217/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"18" квітня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі: головуючого - судді Ковальової О.Б.,

за участю: секретарів Василяки І.І., Дудченко О.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з позовом до Олександрійської міської ради Кіровоградської області, де просить визнати в порядку спадкування за нею, ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що 15 березня 2013 року помер її чоловік ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_2, що належала її чоловіку відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.03.2002 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на універсальній товарній біржі «Партнер», реєстраційний № 898 та зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 23.05.2002 року.

Інших спадкоємців у померлого ОСОБА_4 немає.

Після смерті чоловіка вона в установлений термін звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину. 04 листопада 2013 року нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки вищевказаний договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально, та їй було рекомендовано звернутись до суду.

20.03.2017р. до початку розгляду справи по суті позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, де вона просить:

- визнати дійсним договір купівлі продажу від 23.05.2002 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований Олександрійським МБТІ 27.05.2002 року за № 9657/74с309;

- визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5.

А також заявлено клопотання про залучення в якості співвідповідача ОСОБА_3. Крім того вказала, що договір купівлі - продажу квартири від 23 травня 2002 року був укладений на універсальній товарній біржі «Партнер» та зареєстровано в БТІ 23 травня 2002 року. Сторони дійшли згоди щодо всіх суттєвих умов договору, але договір не було посвідчено нотаріально. ОСОБА_6 передав їм майно, але сам ухилявся від нотаріального посвідчення договору, мотивуючи це відсутністю у нього грошових коштів та зайнятістю.

Зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Факт придбання у власність спірної квартири та повну сплату ціни за неї підтверджується укладеним договором купівлі продажу, всі умови згідно укладеного договору виконані у повному обсязі. Продавець отримав зазначені угодою кошти, спору з приводу купленої квартири немає. Однак, 15 березня 2013 року її чоловік ОСОБА_4, помер. Після смерті чоловіка вона, в установлений законом термін, звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою.

04 листопада 2013 року нотаріус ОСОБА_7 винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки вищевказаний договір купівлі - продажу квартири не був посвідчений нотаріально та їй було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Інших спадкоємців немає. Оскаржуючи дії нотаріуса їй було відмовлено в задоволені позову про визнання дій нотаріуса неправомірними та розяснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвалою суду від 23.03.2017 року ОСОБА_3 Федороича було залучено до участі у справі в якості співвідповідача (а.с.87)

Про день, час та місце розгляду справи сторони повідомлялись належним чином. Позивачкою та її представником було подано заяви про розгляд справи у їх відсутність, де зазначено, що позовні вимоги підтримують (а.с. 100, 101). Відповідач ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, де зазначив, що уточнені позовні вимоги визнає повністю та підтверджує, що 23 травня 2002 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3. Даний договір був укладено на універсальній товарній біржі «Партнер», реєстраційний номер 898 та зареєстровано в БТІ 23 травня 2002 року (а.с. 96). Представник Олександрійської міської ради Кіровоградської області на розгляд справи не зявився, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність не зявившихся осіб та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено наступне.

23.05.2002 року згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_4придбав у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_4. Вищевказаний договір був укладений на Універсальній товарній біржі «Партнер» і відповідно до вимог ЗУ «Про товарну біржу», зареєстрований у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під номером 898 від 23.05.2002 р. та зареєстровано 27 травня 2002 року у Олександрійському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації за №9657/74с309.

Як видно з свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ОЛ №068240 від 06.08.2004 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрійського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уклав шлюб з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, після укладення шлюбу дружина залишила дошлюбне прізвище ОСОБА_2 (а.с. 10).

15 березня 2013 року помер чоловік позивача, ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОЛ № 164729, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції в Кіровоградській області (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_4відкрилась спадщина, що складається, зокрема, із квартири АДРЕСА_5

ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом. Інших спадкоємців немає.

ОСОБА_4 до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою № 811 від 22 травня 2013 року КП «Житлогосп». На момент його смерті за вищевказаною адресою проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 70).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), товарна біржа є організацією, що обєднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних з ним торговельних операцій.

Відповідно до ст.ст.57, 58 Конституції України, ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини щодо укладення договору купівлі продажу квартири виникли у травні 2002 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Статтею 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року №3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму ВСУ від 25.12.1992 року №13 та від 25.05.1998 року №15) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових договорах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини.

Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК УРСР, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Відповідно до ст.224 УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього договору).

З матеріалів справи слідує, що покупець ОСОБА_4 повністю виконав умови договору купівлі-продажу квартири, сплативши за придбану квартиру обумовлені договором кошти (п.5 договору); з 30 травня 2002 року ОСОБА_4 був зареєстрований в спірній квартирі; також договір купівлі продажу відповідно до вимог ч.2 ст.227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) зареєстрований в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації; у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалась недійсною (протилежного судом не встановлено), а тому за життя покупець ОСОБА_4 на підставі ст.ст 128, 153 ЦК УРСР (в ред.. 1963 р.) і ст.49 Закону України «Про власність» набув право власності на спірну квартиру і правомірно володів нею.

Таким чином, враховуючи, що біржова угода не була посвідчена нотаріально та натепер вирішити вказане питання іншим шляхом неможливо, то позивач позбавлена можливості у повній мірі оформитися у спадкових правах.

За наведених обставин, суд вважає, що є всі підстави для визнання вказаного договору дійсним, задовольнивши в цій частині позов.

Відповідно до вимог ст.ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом установлено, що заповіту спадкодавець ОСОБА_4 не залишив, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), а тому відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування одержують спадкоємці за законом першої черги, зокрема, дружина спадкодавця.

Позивач, як спадкоємець за законом першої черги, прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка ОСОБА_4, тому що своєчасно подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с. 69).

Постановою державного нотаріуса Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 ОСОБА_7 від 04.11.2013 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану квартиру, оскільки спадкоємцем не подано правовстановлюючий документ, який відповідає вимогам законодавства (а.с.7).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до п. 3.1 роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України ).

Завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.1 ЦПК України ).

Встановлено, що державним нотаріусом постановою відмовлено позивачу в оформленні права на спадщину. При цьому, державним нотаріусом розяснено право позивача на звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадковане майно.

Суд враховує, що позивач вчасно подав заяву про прийняття спадщини, отже, вважається такою, що прийняла її ( ст.1270 ЦК України), а до суду звернулася саме через неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутню нотаріально посвідчених правовстановлюючих документів на спадкове майно, тобто у зв'язку з відсутністю умов для одержання в державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, про що їй було повідомлено державним нотаріусом.

Оскільки спадкодавець мав право на спірне нерухоме майно, однак не провів його нотаріальне оформлення, що унеможливлює спадкування цього майна позивачем, наявні у звязку з цим порушення майнових прав позивача, підлягають захисту у судовому порядку.

Керуючись ст. 14, 57 59, ч. 4 ст. 130, 174, 208, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6, укладений між продавцем ОСОБА_3та покупцем ОСОБА_4, на Універсальній товарній біржі «Партнер» 23.05.2002 року, зареєстрований 27.05.2002 року Олександрійським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації із записом у реєстрову книгу за реєстровим номером 9657/74с309.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності у порядку спадкування першої черги за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 15 березня 2013 року, на спадкове майно квартиру АДРЕСА_7.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, - протягом того ж строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя