Справа № 460/5901/16 Головуючий у 1 інстанції: Карпин І.М.
Провадження № 22-ц/783/5323/17 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Жукровській Х.І.,

за участю адвоката Зозулі А.В. - представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Зозулі Андрія Васильовича, представника ОСОБА_4, на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 26 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року Львівський державний університет внутрішніх справ (у подальшому - „Університет") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути зі згаданого відповідача на користь позивача 14 921 грн. 01 коп. та судові витрати по справі.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що наказом по Університету №299 о/с від 08.08.2011 року ОСОБА_4 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання в Університет. В подальшому на підставі згаданого наказу між Університетом та ОСОБА_4 було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (далі - „Договір"). Згідно даного Договору ОСОБА_4 зобов'язувався відшкодувати вартість навчання у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі. Відповідно до наказу ГУ МВСУ у Львівській області від 09.17.2015 року № 490 о/с відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Згідно з проведеним розрахунком сума фактичних витрат на утримання курсанта становить 14 921 грн. 01 коп., однак відповідач в добровільному порядку понесені навчальним закладом витрати не відшкодував (а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь Львівського державного університету внутрішніх справ 14 921 грн. 01 коп. в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних з утримання відповідача у вищому навчальному закладі МВС України, а також 1 378 грн. судових витрат (а.с. 46-48).

Дане рішення оскаржив представник відповідача.

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає помилковим висновок суду про те, що відповідач, звільнившись з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого Договором трирічного терміну перебування на службі, не виконав взяті на себе зобов'язання, оскільки відповідача ОСОБА_4 наказом від 16.03.2017 року № 219о/с було призначено на посаду дільничого офіцера поліції Шевченківського відділу поліції ГУНП у Львівській області з 16.03.2017 року, що (на думку апелянта) є підставою для припинення стягнення витрат, понесених навчальним закладом, та підставою для відмови у задоволенні позову.

Розрахунок витрат на утримання курсанта на суму 14 921 грн. 01 коп., поданий позивачем, апелянт вважає „невірним та нічим не підтвердженим".

Вважає, що постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992 „Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням", якою Університет обгрунтовує свої позовні вимоги, суперечить законодавчим актам, які були прийнятими пізніше (а.с. 52-56).

Позивач, Львівський державний університет внутрішніх справ, будучи тричі своєчасно повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 61, 64, 82-84), тричі явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Станом на день звернення з даним позовом до суду (29 грудня 2016 року) спірні правовідносини регулювалися (в тому числі) Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01 березня 2007 року «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України» (далі - Порядок 2007 року; а.с. 71-72).

В той же час, станом на день ухвалення судом оскаржуваного рішення (26 червня 2017 року) вище згадані постанова КМУ та затверджений нею Порядок 2007 року на підставі Постанови КМ України від 12.04.2017 року № 261 втратили чинність.

При цьому вище згаданою постановою КМ України від 12 квітня 2017 року № 261 було затверджено новий Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок 2017 року), пунктом 9 якого (Порядку 2017 року) встановлено, що стягнення суми витрат припиняється в разі (зокрема) повторного прийняття особи на службу в поліцію (а.с. 73-75).

Матеріалами справи стверджується, що наказом начальника Головного управління національної поліції у Львівській області від 16 березня 2017 року № 219о/с відповідача ОСОБА_4 було призначено на посаду дільничного офіцера поліції відділу превенції патрульної поліції Шевченківського відділу поліції ГУНП, встановивши йому вислугу років для виплати надбавки за стаж служби в поліції 03 роки 11 місяців 00 днів (а.с. 38).

Тобто, як вбачається з вище наведеного, 16 березня 2017 року відповідача було повторно прийнято на службу в поліцію, 12 квітня 2017 року постановою КМ України було затверджено новий Порядок 2017 року, а відтак у суду станом на 26 червня 2017 року (день ухвалення судом оскаржуваного рішення) вже були відсутніми правові підстави для задоволення позову Університету про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з утриманням останнього у Львівському державному університеті внутрішніх справ, як у вищому навчальному закладі, який здійснюють підготовку поліцейських.

Відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову Університету у задоволенні його позовних вимог до відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 1-4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Зозулі Андрія Васильовича, представника ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 26 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити Львівському державному університету внутрішніх справ в задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_4.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: