РІШЕННЯ
Іменем України
27.02.2017 року м. Львів
Франківський районний суд м. Львова в складі
головуючого судді Мигаль Г.П.
при секретарі Максимович М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до ОСОБА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
в с т а н о в и в :
позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 06.07.2003року на підставі ордера №103, виданого згідно розпорядження Франківського РВК та наказу командування в/частини НОМЕР_1 ЦЗП ОСОБА_1 та члени його сім`ї (дружина ОСОБА_2 , 1966 року народження, та син ОСОБА_3 , 1989 року народження) отримали право на вселення до кімнати АДРЕСА_1 , який є відомчим гуртожитком Міністерства оборони України та перебуває на обліку основних засобів у КЕВ м. Львова. У подальшому ОСОБА_1 та члени його сім`ї у зв`язку з переводом основного квартиронаймача до нового місця служби у 2013 році вибули в м. Київ, однак кімнату у гуртожитку квартирно-експлуатаційним органам у встановленому порядку не здали. Окрім того, відповідач, не перебуває на даний час у Львівському гарнізоні на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов за рахунок житлового фонду Міністерства оборони. У зв`язку з цим вважає, що тимчасова відсутність відповідачів триває більше шести місяців і є підставою для визнання особи, що втратила право на користування жилим приміщенням. Просить постановити рішення, яким визнати відповідача ОСОБА_1 таким, що втратив право користування кімнатою за адресою: АДРЕСА_2 з підстав, передбачених ст. ст.71, 72, 127-129 ЖК України.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи без його участі.
В судовому засіданні 20.07.2016 року представник відповідача ОСОБА_4 позов заперечив та просив в задоволенні такого відмовити. В усних запереченнях пояснив, що ОСОБА_1 та члени його сім`ї проживають у гуртожитку на законних підставах протягом 10-ти років, з гуртожитку не виселялись, відповідач був у відрядженні в зоні АТО, вертався в гуртожиток на день- два, після завершення служби хоче повернутися в м.Львів. Він постійно сплачує квартирну плату та комунальні послуги за користування житловою кімнатою, про що є відповідні квитанції. Іншого житла відповідач не має, просить в задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними у матеріалах справи документами за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
За вимогами ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно положень ст.ст. 127, 130 ЖК України гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Порядок користування житловою площею в гуртожитку визначається законодавством України.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловим приміщенням затверджено постановою Кабінету міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року.
В судовому засіданні встановлено, що будинок АДРЕСА_2 є відомчим, перебуває на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова Міністерства Оборони України та використовується як гуртожиток для проживання військовослужбовців, службовців, працівників та членів їх сімей.
Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.
Судом встановлено, що відповідачу видано ордер №103 від 06.07.2003 року на вселення в кімнату АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 , довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, довідки адресно-довідкою підрозділу ГУДМС УДМС України у Львівській області від 21 вересня 2015 року відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 /а.с. № 5, 6, 9/.
Звертаючись до суду з позовом про визнання відповідача такими, що втратив право користування спірною кімнатою номер 21, позивач послався на ст. ст. 71, 72 ЖК України, які регулюють збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду, які зареєстровані на умовах договору житлового найму.
Посилання позивача на те, що відповідач не проживає у гуртожитку понад два роки не знайшло свого підтвердження, оскільки позивачем не надано суду доказів щодо не проживання відповідача у спірному приміщені, натомість відповідачем надано відповідні докази, зокрема копії квитанцій про оплату комунальних послуг за користування житловою кімнатою.
Згідно з довідкою № 39 від 13.07.2016 року відповідач ОСОБА_1 проходить службу у Центральному військово-медичному управлінні Збройних сил України та на квартирному обліку в Київському гарнізоні не перебуває. ОСОБА_1 є працівником Збройних Сил Міністерства оборони України, що вказує на причетність до організації якій належить житлове приміщення. Відповідач сплачує квартирну плату та комунальні послуги за користування житловою кімнатою, що підтверджується квитанціями, що міститься в матеріалах справи. У приміщенні кімнати №21 знаходяться його майно та особисті речі, а також речі членів його сім`ї. Іншого житла відповідач немає. В гуртожитку зареєстрований з 2003 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та в його задоволенні слід відмовити, з огляду на те, що відповідач є полковником медичної служби, проходить службу у Центральному військовому медичному управлінні Збройних сил України, на квартирному обліку в Київському гарнізоні не перебуває, з 2003 року зареєстрований у кімнаті АДРЕСА_1 , де знаходяться його речі, іншого житла немає.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 9, 71, 72, 127 ЖК України, суд,-
в и р і ш и в :
у задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до ОСОБА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а в разі, якщо апеляцію подають особи, які не були присутніми в судовому засіданні, то апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Мигаль Г.П.