АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/321/2017 р. Головуючий в І інстанції Прохоренко В.В.
Доповідач Полікарпова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року березня місяця 20 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участі секретаряОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_6 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні про тлумачення договору дарування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що у 1969 році він з братом відповідачем ОСОБА_6 придбали у власність 67/100 домоволодіння за адресою вул. Пушкінська, 87 у м. Херсоні. 21 січня 2003 року після зміни дольової частки у домоволодінні ними, як співвласниками були отримані свідоцтва про право власності на зазначене домоволодіння, відповідно до яких доля позивача складала 68/100 частин, а доля відповідача 32/100 частини. З метою вирівняння часток позивач 20 травня 2003 року подарував брату частину від належної йому частини у вказаному домоволодінні. У договорі дарування було зазначено, що він подарував, а відповідач прийняв у дар належну позивачу на праві приватної власності 31/100 частину домоволодіння від належних йому 68/100 частин, що знаходяться у спірному домоволодінні. Разом з тим, при реєстрації вказаного договору реєстратором Херсонського БТІ було невірно витлумачено п.1 договору дарування, у звязку з чим за відповідачем зареєстровано 31/100 всього домоволодіння, а не 31/100 від належних дарувальнику 68/100.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив розтлумачити п.1 договору дарування від 20 травня 2003 року та скасувати державну реєстрацію права власності на вказане домоволодіння проведену на підставі невірного тлумачення договору.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Розтлумачено зміст правочину, а саме договору дарування, укладеного 20 травня 2003 року між позивачем та ОСОБА_6 наступним чином: даритель ОСОБА_7 подарував, а обдарований ОСОБА_6 прийняв у дар належну дарителю на праві власності 31/100 частину домоволодіння від належних йому 68/100 частин, що знаходяться за адресою: м. Херсон, вул. Пушкінська, 87, що складає 21/100 частин домоволодіння.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю. При цьому вказує на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норму матеріального права, так як на час укладення спірного договору у Цивільному Кодексі не було правової норми, яка б передбачала тлумачення договору і зворотної дії у часі ст. 213 ЦК України за Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу 2004 року не має. Апелянт вважає, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту свого права.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з такого.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що метою договору дарування укладеного між сторонами було визначення фактичних часток кожного у спільному домоволодінні, виходячи з первісних часток, а визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками судом не може розцінюватись як виконання вказаного договору, оскільки, як було встановлено судом, при його визначенні розмір земельних ділянок визначався не відповідно до реальних або ідеальних часток кожного із співвласників у спірному домоволодінні, а відповідно до домовленості сторін, тобто з розрахунку 55/100 та 45/100, що фактично підтверджує твердження позивача щодо його намірів на відчуження 21/100 частин спірного домоволодіння. Крім того, суд зазначив, що дарувальник міг розпорядитися тільки тією частиною, що йому належить, а тому не можна вважати, що він подарував частку від цілого домоволодіння.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного зясування дійсних обставин справи, прав та обовязків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння №92 від 20 жовтня 1982 року належало 67/100 домоволодіння №87 по вул. Пушкінській у м. Херсоні, яке складалося з двох жилих будинків, сараю та сараю-літньої кухні.

Рішенням виконкому Комсомольської районної ради народних депутатів м. Херсона від 10.06.1983 року ОСОБА_7 узаконено жилу прибудову площею 7,63 х 6,92 м, сарай-літню кухню, санвузол загальним розміром 8,85 х 4,15 м.

Рішенням виконкому Комсомольської міської ради від 23.12.1983 року домоволодіння по вул. Пушкінській, 87, що належало ОСОБА_8 (співвласнику з часткою 33/100) було визнано нежилим, внаслідок чого частки інших співвласників змінились: ОСОБА_6 видано свідоцтво №3 від 21 січня 2003 року на частку 32/100, а ОСОБА_7 свідоцтво №4 від 21 січня 2004 року на частку 68/100.

Відповідно до договору дарування від 20 травня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9, ОСОБА_7 подарував ОСОБА_6 31/100 частину домоволодіння від належних ОСОБА_7 68/100 частин у даному домоволодінні.

Вказаний договір було зареєстровано ОСОБА_6 в Херсонському БТІ 20 травня 2003 року, де за ним було зареєстровано 31/100 частина всього домоволодіння.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 лютого 2012 року, яке на даний час є чинним, у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визначення порядку користування земельною ділянкою встановлено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння по вул. Пушкінській, 87, виходячи з того, що частка ОСОБА_10 складає 63/100, а ОСОБА_7 37/100. Під час розгляду справи сторони визнавали зазначені частки і ту обставину, що фактично на території спірного домоволодіння ОСОБА_11 належать жилий будинок літ. «Г» загальною площею 66, 4 кв.м, прибудова, ганок літ. «г» загальною площею 16, 1 кв.м, літня кухня літ. «Б» загальною площею 16, 3 кв.м., а ОСОБА_7 жилий будинок літ. «А» загальною площею 54, 7 кв.м, літня кухня літ. «Є» загальною площею 36, 7 кв.м. (а.с.27). 03 вересня 2003 року судове рішення виконане (а.с.29).

Зазначені обставини ОСОБА_7 не заперечує і на даний час.

Відповідно до ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості зясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

З аналізу викладеної норми слідує, що тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обовязком за умови наявності спору.

Метою тлумачення правочину є зясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_6 фактично належать жилий будинок літ. «Г» в цілому, з прибудовою та ганком літ. «г», а також літня кухня літ. «Б» в цілому, так як той їх будував сам. А оскільки на підставі рішення виконкому Комсомольської міської ради від 23.12.1983 року про перерозподіл часток та акту технічного розрахунку за ОСОБА_6 рахувалось лише по ? частині жилого будинку літ. «Г» з прибудовою та ганком літ. «г» та літньої кухні літ. «Б», він подарував йому іншу половину цих споруд. На даний час він не претендує на домобудівлі, які належать ОСОБА_6О, шляхом тлумачення договору він намір переглянути судове рішення від 29 лютого 2012 року, яким визначено порядок користування земельною ділянкою.

Пояснення позивача підтверджуються матеріалами інвентарної справи: його заявою про видачу довідки-характеристики на відчуження по ? частині жилого будинку літ. «Г» та літньої кухні літ. «Б» (аркуш інв. справи 125), актом технічного розрахунку на відчуження (аркуш інв. справи 135), довідкою-характеристикою (аркуш інв. справи 134), з якої вбачається, що на момент відчуження вартість домоволодіння в цілому складає 28 544 грн., а вартість відчужуваної частки 8849 грн., що складає 31/100 від усього домоволодіння (8849 грн.х100:28544 грн.=31).

З огляду на викладене, доводи позивача про те, що він мав намір подарувати таку частку, яка б сприяла вирівнянню їх з ОСОБА_6 часток у домоволодінні суперечать встановленим по справі обставинам.

У своєму рішенні суд першої інстанції зазначив про те, що фактично частка ОСОБА_7 у домоволодінні 45/100, а ОСОБА_6 55/100. Разом з тим, суд не звернув увагу на те, що розмір часток, виходячи з площ жилих будинків слід визначати не на теперішній час, а на день їх відчуження, отже, станом на 16.05.2003 року жила площа будинку літ. «Г» була 47,2 кв.м, а будинку «А» - 26,2 кв.м (а.с.139 інвентарної справи), а відповідно, доля, яка була у фактичному користуванні ОСОБА_6 була 63/100, а ОСОБА_7- 37/100. Тобто, після відчуження ОСОБА_7 31/100 за співвласниками домоволодіння було зареєстровані ті частки, які перебували в їх фактичному користуванні.

Таким чином, висновок міського суду про те, що метою дарування було приведення часток у відповідність до первісних часток у домоволодінні, які б відображали фактичне користування не ґрунтується на матеріалах справи.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, не є достатніми підставами для застосування ст. 213 ЦК України, на даний час між сторонами існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою, який вже був вирішений судовим рішенням від 29.02.2012 року.

Посилання позивача на те, що нотаріус, який посвідчував договір дарування та його брат ОСОБА_6 ввели його в оману під час визначення долі відчужуваного домоволодіння на вирішення спору не впливають, оскільки частка, яку він фактично мав намір подарувати складає саме 31/100 від усього домоволодіння.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що підстав для тлумачення договору таким чином, як просить у позові ОСОБА_7 немає, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 310, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року в частині, якою задоволені вимоги ОСОБА_7 скасувати і ухвалите нове, яким в задоволенні позовних вимог про тлумачення договору дарування відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 27 березня 2017 року

Рішення набрало законної сили 20 березня 2017 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання ОСОБА_4