Справа № 405/4902/16-ц
Провадження №2-з/405/13/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1

та представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просить визнати недійсним правочин заповіт, укладений 18 квітня 1991 року ОСОБА_5, яка померла 29 жовтня 2014 року, реєстраційний № 34, посвідчений Голиківською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області.

Крім того, позивачем ОСОБА_3 була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: квартиру № 22, яка розташована в місті Кіровограді, площа Дружби народів, буд. 6, яка належить відповідачу ОСОБА_4 на праві приватної власності, яка мотивована тим, що за вищевказаним заповітом відповідач оформив право власності на квартиру № 22, розташовану в м. Кіровограді, площа Дружби народів, будинок № 6, у звязку з чим він (позивач) має достатні підстави стверджувати, що дізнавшись про даний позов, відповідач розпорядиться вказаним майном з метою уникнення виконання рішення суду, що підтверджується довіреністю від 08.10.2015 року з правом продажу вищевказаної квартири.

Ухвалою суду від 11.07.2016 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову було задоволено. Накладено арешт на квартиру №22 загальною площею 30,49 кв.м., у тому числі житловою площею 17,47 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, площа Дружби народів, будинок №6, зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як обєкт нерухомого майна за реєстраційним номером № 01, належну на праві власності на підставі рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.09.2015 року, справа № 22ц/781/2252/14, ОСОБА_4, номер запису про право власності: 11566156, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 24.01.2017 року ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.07.2016 року скасовано. Питання щодо вирішення клопотання про забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді заяви про забезпечення позову представник позивача в судовому засіданні заяву підтримав з підстав, зазначених в ній, просив її задовольнити; представник відповідача заперечив щодо заяви про забезпечення позову, просив відмовити заявнику в її задоволенні з підстав її необґрунтованості.

Заслухавши представників сторін, зваживши доводи викладені в заяві, суд прийшов до висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, при цьому забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений, серед іншого, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, при цьому згідно з ч.3 зазначеної статті, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Так, співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення позову відповідав предмету позову.

Перелік видів забезпечення позову, наведений у ч.1 ст. 152 ЦПК України, не є вичерпним, у звязку з чим, за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, однак з урахуванням обмежень, встановлених у ч.4 зазначеної статті.

Згідно з п.1, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Крім того, відповідно до п.4 зазначеної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Ухвалою суду від 11 липня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним.

Предметом позову є вимога немайнового характеру про визнання недійсним правочину заповіту, укладеного 18 квітня 1991 року ОСОБА_5, яка померла 29 жовтня 2014 року, реєстраційний № 34, посвідчений Голиківською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області.

Зазначені позивачем обставини, що викладені у заяві про забезпечення позову не обґрунтовують необхідності в застосуванні виду забезпечення позову як накладення арешту на майно відповідача, при цьому, суд також враховує, що заява позивача не містить належного обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог немайнового характеру.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги, що позивачем в заяві про забезпечення позову викладені припущення щодо невиконання відповідачем в майбутньому рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, які не підтверджуються обєктивними та належними доказами, виходячи при цьому із заявлених позивачем позовних вимог про визнання правочину недійсним, та обраному позивачем заходу забезпечення позову, який просив вжити позивач, - арешт майна, суд вважає, що обраний позивачем захід забезпечення позову не є співмірним із заявленою позивачем вимогою про визнання правочину недійсним, більш того, відсутні обєктивні підстави, за наявності яких невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, в звязку з чим, заява ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.151-153, 293, 294 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним шляхом накладення арешту на квартиру №22, розташованої в м.Кіровограді, площа Дружби народів, буд.6, яка зареєстрована за ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі рішення апеляційного суду Кіровоградськеої області по справі №22ц/781/2252/14 від 29 вересня 2015 року (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11566156 від 12 жовтня 2015 року), - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом пяти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_6