ухвала

іменем україни

15 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Писаної Т.О., Гримич М.К., Іваненко Ю.Г., Закропивного О.В., Маляренка А.В.,
за участю адвоката позивача Григоренка О.С.,

адвоката відповідача ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: ОСОБА_12, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко Віра Миколаївна, про визнання договорів купівлі-продажу квартир недійсними, витребування квартир у спільну сумісну власність та визнання права власності на Ѕ частини квартири за кожним із співвласників, за касаційними скаргами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_8 звернувся до суду з цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що він з 26 липня 2003 року по 25 листопада 2013 року перебував у шлюбі з ОСОБА_9

У період шлюбу між ОСОБА_9 як емітентом та ОСОБА_14 як комісіонером укладено два договори комісії, за якими комітент доручає, а комісіонер зобов'язується за винагороду здійснити для комітента від свого імені за рахунок комітента пошук та купівлю нерухомого майна (прав на нерухоме майно або укласти інший договір, результатом виконання якого буде набуття комітентом у власність нерухомого майна) в будинку, що будується, обумовленого в п. 1.1.1 (однокімнатна квартира, загальною площею не менше 60 кв. м та не більше 63 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_7 - «майно», за ціною, що не перевищує 630 000 грн, у тому числі ПДВ.

Згідно з договором № ОАК-054-1-298 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 21 листопада 2006 року, з усіма змінами та доповненнями, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРІЄСТ» (далі - ТОВ «ТРІЄСТ») в особі директора ОСОБА_15, як продавець, продало, а ОСОБА_14, яка діє на підставі договору комісії від 15 листопада 2006 року, укладеного з ОСОБА_9, від власного імені та в інтересах ОСОБА_9, як покупець, купує майнові права на однокімнатну квартиру, загальною площею 60,79 кв. м, будівельний номер АДРЕСА_8

Згідно з договором № ОАК-055-1-299 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 21 листопад 2006 року, з усіма змінами та доповненнями, ТОВ «ТРІЄСТ» в особі директора ОСОБА_15, як продавець, продав, а ОСОБА_14, яка діє на підставі договору комісії від 15 листопада 2006 року, укладеного з ОСОБА_9, від власного імені та в інтересах ОСОБА_9, як покупець, купує майнові права на однокімнатну квартиру, загальною площею 60,79 кв. м, будівельний номер 55, на 10 поверсі в секції «А» житлово-офісного торговельному комплексі, що розташований за адресою: на розі АДРЕСА_9

12 листопада 2009 року між ТОВ «ТРІЄСТ» та ОСОБА_14, яка діяла від власного імені та в інтересах ОСОБА_9, складено акт приймання-передачі майнових прав відповідно до договору № OAK-054-1-298 купівлі-продажу майнових прав на квартиру в редакції від 12 листопада 2009 року, згідно з умовами якого продавець передає, а покупець приймає майнові права на квартиру: 1-кімнатну, будівельний номер 54 в секції «А», загальна площа 60,79 кв. м, розміщену на 10 поверсі в житлово-офісно-торгівельному комплексі, розташованому на розі АДРЕСА_10 вартістю 613 249,52 грн, у т.ч. ПДВ 20 % - 102 208,25 грн.

13 січня 2010 року між ТОВ «ТРІЄСТ» та ОСОБА_14, яка діяла від власного імені та в інтересах ОСОБА_9, складено акт приймання-передачі майнових прав відповідно до договору № ОАК-055-1-299 купівлі-продажу майнових прав на квартиру в редакції від 13 січня 2010 року, згідно з умовами якого продавець передає, а покупець приймає майнові права на квартиру: 1-кімнатну, будівельний номер 55 в секції «А», загальна площа 60,79 кв. м, розміщену на 10 поверсі в житлово-офісному торговельному комплексі, розташованому на розі АДРЕСА_11, вартістю 613 249,52 грн, у т.ч. ПДВ 20 % - 102 208,25 грн.

09 березня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська фінансово-будівельна компанія» (замовник) та ОСОБА_9, що є власником майнових прав на квартиру (власник), за участю ТОВ «ТРІЄСТ» (інвестор) складено акт приймання-передачі однокімнатної квартири АДРЕСА_12 та акт приймання-передачі однокімнатної квартири АДРЕСА_13

08 жовтня 2010 року Головним управлінням житлового забезпечення, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на ім'я ОСОБА_9 були видані свідоцтва, що посвідчують набуття права власності на квартири АДРЕСА_14

09 січня 2011 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна зареєстровано право власності на вказані квартири.

12 листопада 2013 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, що набрало законної сили 25 листопада 2013 року, шлюб між позивачем та ОСОБА_9 розірвано.

Позивач вказує на те, що вищезазначені майнові права на вказані квартири є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, розпорядження яким здійснюється виключно за взаємною згодою.

Проте 17 квітня 2015 року ОСОБА_9 без його відома та згоди, зазначивши, що майнові права на вищезазначені квартири є її особистою приватною власністю, на підставі договорів купівлі-продажу спірних квартир АДРЕСА_15 передала ОСОБА_10, як покупцеві, вказані квартири, а ОСОБА_10 прийняла їх у власність. В цей же день приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказані квартири за ОСОБА_10

27 травня 2015 року ОСОБА_10 за договорами дарування квартир, посвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П. за реєстровим № 664 та № 667, передала спірні квартири № НОМЕР_1, у власність ОСОБА_12 У цей же день, 27 травня 2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_12 на вказані квартири.

07 жовтня 2015 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_17 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П. та зареєстрований в реєстрі за № 770, а 06 листопада 2015 року на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юніною А.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 928, ОСОБА_11 набула право власності на квартиру АДРЕСА_16 про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 11941666.

Позивач вважає, що спірні квартири незаконно, з порушенням норм чинного законодавства України вибули зі спільної сумісної власності колишнього подружжя, чим порушено право власності позивача на частку у спільному майні подружжя, у зв'язку з чим просив суд:

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_17, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00; квартиру АДРЕСА_18 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00;

- визнати недійсними договори купівлі-продажу: квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. 17 квітня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за № 907 та квартири АДРЕСА_2, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. 17 квітня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за № 911;

- витребувати у ОСОБА_11 квартири АДРЕСА_19 та повернути їх у спільну сумісну власність ОСОБА_9 та ОСОБА_8;

- в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_9 та ОСОБА_8 право власності по Ѕ частини квартир АДРЕСА_20

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2017 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову скасованота ухвалено нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: ОСОБА_12, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко Віра Миколаївна, про визнання договорів купівлі-продажу квартир недійсними, витребування квартир у спільну сумісну власність та визнання права власності на Ѕ частину квартири за кожним з співвласників відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу ОСОБА_9 слід задовольнити, а касаційну скаргу ОСОБА_8 - задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно є особистою приватною власністю ОСОБА_9

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав, апеляційний суд виходив з відсутності підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу, оскільки ОСОБА_10 не знала та не могла знати, що квартири можуть бути спільною сумісною власністю подружжя з огляду на те, що на час здійснення продажу спірного майна ОСОБА_9 та ОСОБА_8 були розлучені, в паспортних даних не містилося запису про одруження, а згідно з Реєстром речових прав на майно та свідоцтв про право власності на квартири були лише відомості про те, що квартири належать ОСОБА_9 на праві особистої приватної власності.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вимоги позивача про витребування у ОСОБА_11 квартир, повернення їх у спільну сумісну власність ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є безпідставні.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду не відповідає цим вимогам.

Судами встановлено, що 26 липня 2003 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім'ї зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 2003 року липня місяця 26 числа зроблено запис за № 1365.

15 листопада 2006 року між ОСОБА_9, яка діяла від власного імені та у власних інтересах, та ОСОБА_14, яка діяла від власного імені та у власних інтересах, було укладено договір комісії.

Відповідно до п. 1.1 цього договору комітент (ОСОБА_9.) доручає, а комісіонер (ОСОБА_14.) зобов'язується за винагороду здійснити для комітента від свого імені за рахунок комітента пошук та купівлю нерухомого майна (прав на нерухоме майно або укласти інший договір, результатом виконання якого буде набуття у власність комітентом нерухомого майна) в будинку, що будується обумовленому в п. 1.1.1, надалі: «майно за ціною, що не перевищує 630 000 грн, у тому числі з ПДВ».

Згідно з п. 1.1.1 договору комісіонер зобов'язаний укласти на замовлення комітента договір купівлі-продажу майна (однокімнатної квартири) загальною площею не менше 60 кв. м та не більше 63 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_21

Згідно з п. 9.2 договору жодна із сторін не має права передавати свої права за даним договором третій стороні без письмової згоди другої сторони.

21 листопада 2006 року між ОСОБА_14 та ТОВ «ТРІЄСТ» укладено договір № ОАК-054-1-298 купівлі-продажу майнових прав на квартиру та договір № ОАК-055-1-299 купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

За змістом договору № ОАК-054-1-298 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 21 листопада 2006 pоку передбачено, що ТОВ «ТРІЄСТ» (продавець) продає, а ОСОБА_14 (покупець) купує майнові права на об'єкт інвестування - квартиру НОМЕР_2, загальною площею 60,79 кв. м, на десятому поверсі секції «А» житлово-офісного торговельного комплексу, що розташований за адресою: на розі АДРЕСА_11 (п. 1.1, п. 1.6 договору).

За змістом договору № ОАК-054-1-299 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 21 листопада 2006 pоку передбачено, що ТОВ «ТРІЄСТ» (продавець) продає, а ОСОБА_14 (покупець) купує майнові права на об'єкт інвестування - квартиру НОМЕР_3, загальною площею 60,79 кв. м, на десятому поверсі секції «А» житлово-офісного торговельного комплексу, що розташований за адресою: на розі АДРЕСА_11 (п. 1.1, п. 1.6 договору).

Згідно з п. 1.1 договору застави майнового права від 21 листопада 2006 року, укладеного між Акціонерним комерційним банком «ТАС Комерцбанк» (заставодержатель) та ОСОБА_14 (заставодавець), заставою за цим договором заставодавець забезпечує належне виконання будь-яких своїх зобов'язань перед заставодержателем, у тому числі, що виникнуть у майбутньому, що випливають з кредитного договору від 21 листопада 2006 року № 2706/1106/72-481, укладеного між заставодержателем та заставодавцем, за умовами якого заставодержатель надав заставодавцю кредит у розмірі 170 000 доларів США на строк до 21 листопада 2021 року зі сплатою щомісячно процентів у розмірі 16 %.

Пунктом 1.2 даного договору передбачено, що заставодавець передає у заставу заставодержателю майнові права у т.ч. ті, що виникнуть у майбутньому за договором № ОАК-054-1-299 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 21 листопада 2006 року, укладеного між заставодавцем та ТОВ «ТРІЄСТ», а саме право отримати у власність однокімнатну квартиру НОМЕР_3 загальною площею 60,79 кв. м на десятому поверсі секції «А» житлово-офісного торговельного комплексу, що розташований за адресою: на розі АДРЕСА_9

Вартість предмета застави складає 613 249,52 грн (п. 1.4 договору).

12 листопада 2009 року між ТОВ «ТРІЄСТ», ОСОБА_14 та ОСОБА_9 укладено тристоронню угоду про внесення змін до договору № ОАК-054-1-298 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 21 листопада 2006 року, згідно з якою ТОВ «ТРІЄСТ» (продавець) продає, а ОСОБА_14 (покупець) від власного імені та в інтересах ОСОБА_9 купує майнові права на квартиру НОМЕР_2 на розі АДРЕСА_9

12 листопада 2009 року згідно з актом приймання-передачі майнових прав між ТОВ «ТРІЄСТ» та ОСОБА_14, яка діє від власного імені та в інтересах ОСОБА_9, остання прийняла майнові права на квартиру НОМЕР_2, в секції «А», загальною площею 60,79 кв. м, житлово-офісного торговельного комплексу, що розташований за адресою: на розі АДРЕСА_9

13 січня 2010 року між ТОВ «ТРІЄСТ», ОСОБА_14 та ОСОБА_9 укладено тристоронню угоду про внесення змін до договору № ОАК-054-1-299 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 21 листопада 2006 року, згідно з якою ТОВ «ТРІЄСТ» (продавець) продає, а ОСОБА_14 (покупець) від власного імені та в інтересах ОСОБА_9 купує майнові права на квартиру АДРЕСА_22

Згідно з актом приймання-передачі майнових прав від 13 січня 2010 року, укладеним між ТОВ «ТРІЄСТ» та ОСОБА_14, яка діє від власного імені та в інтересах ОСОБА_9, остання прийняла майнові права на квартиру НОМЕР_3 в секції «А», загальною площею 60,79 кв. м, в житлово-офісному торговельному комплексі, що розташований за адресою: на розі АДРЕСА_9

08 жовтня 2010 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради ОСОБА_9 видано свідоцтво про право приватної власності на житлову квартиру АДРЕСА_3.

Того ж дня, 08 жовтня 2010 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, ОСОБА_9 видано свідоцтво про право приватної власності на житлову квартиру АДРЕСА_4.

Згідно з технічними паспортами, наявними в матеріалах справи, вказані квартири є однокімнатними: квартира НОМЕР_2 - загальною площею 59,9 кв. м, жилою 22,4 кв. м, а квартира НОМЕР_3 - загальною площею 60,4 кв. м, жилою 22,9 кв. м.

12 листопада 2013 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розірвано.

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 17 квітня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., продавець ОСОБА_9 продала, а покупець ОСОБА_10 придбала квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 59,9 кв. м.

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 17 квітня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. продавець ОСОБА_9 продала, а покупець ОСОБА_10 придбала квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 60,4 кв. м.

27 травня 2015 року ОСОБА_10 за договорами дарування квартир, посвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П. за реєстровими № № 664, 667, передала спірні квартири № НОМЕР_1, у власність ОСОБА_12 У цей же день, 27 травня 2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_12 на вказані квартири.

07 жовтня 2015 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П. та зареєстрований в реєстрі за № 770, а 06 листопада 2015 року на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юніною А.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 928, ОСОБА_11 набула право власності на квартиру АДРЕСА_16 про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 11941666.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15; від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15; від 09 червня 2016 року у справі № 6-801цс16.

Судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги те, що, як зазначила відповідач, хоча право власності на спірні квартири набуто нею за час шлюбу з позивачем, однак кошти які залучалися нею для їх придбання, належали їй особисто, оскільки вказані кошти взято в борг та в позику.

Апеляційний суд не взяв до уваги, що позивач у справі достеменно знав про факт укладання ОСОБА_9 договору комісії з ОСОБА_14 від 15 листопада 2006 року, про що не заперечували його представники у судовому засіданні, відповідно до якого відповідачка діяла від власного імені та у власних інтересах, покладаючи обов'язок на комісіонера підшукати та укласти відповідні договори від імені ОСОБА_9 на придбання спірних квартир.

Договори комісії та свідоцтва про право власності позивачем не оскаржувалися.

Крім того, з моменту отримання свідоцтв про право власності на спірні квартири від 08 жовтня 2010 року та до моменту їх відчуження 17 квітня 2015 року відповідач особисто утримувала та здійснювала необхідні житлово-комунальні платежі за спірні квартири, укладала відповідні договори щодо охорони зазначених квартир. Відповідні копії договорів та квитанцій на оплату комунальних послуг наявні в матеріалах справи.

Таким чином, ОСОБА_9 спростовано презумпцію того, що майно, придбане одним із подружжя за договором купівлі-продажу, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, в інтересах сім'ї та за кошти подружжя, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями ст. 316 ЦПК України установлено вимоги щодо змісту рішення суду апеляційної інстанції. Зокрема, рішення суду має складатися з описової частини із зазначенням короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнених доводів та заперечень інших осіб, які беруть участь у справі; мотивувальної частини із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; резолютивної частини із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку суду по суті позовних вимог.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення за наявності підстав, передбачених статтею 309 ЦПК України. Зазначеними підставами є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд апеляційної інстанції у порушення зазначеної норми процесуального закону ухвалив рішення, яке за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 316 ЦПК України, оскільки не зазначив чітких мотивів та підстав скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки у застосуванні процесуального закону, у зв'язку із чим рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити.

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2017 року скасувати, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 рокузалишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий Т.О. Писана
Судді: М.К. Гримич О.В. Закропивний Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко