Ухвала

іменем україни

26 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 серпня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що 18 березня 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитну угоду № 2292032 на суму 5 580 грн, шляхом видачі позивачу кредитної картки уфіліїКиївське ГРУ Обухівське відділення м. Українка № 3 за заявою ОСОБА_4, підписаною власноруч.

ОСОБА_4 зазначав, що не отримував примірник кредитного договору, не був попереджений про тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, штрафні санкції в разі неналежного виконання); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту тощо.

Отримавши споживчий кредит в сумі 5 580 грн, він використав кошти на власні потреби і щомісячно сплачував платежі, враховуючи невчасність сплати. ПАТ КБ «ПриватБанк» застосувало до нього штрафні санкції, проценти, механізм нарахування яких йому не роз'яснювався: ні за який період, чи змінювалась процентна ставка, чому запроваджені були такі банківські продукти як «Копілка» без його згоди, що також призвело до збільшення грошових коштів.

На неодноразові вимоги позивача надати йому оригінал чи дублікат кредитного договору, відповідач відповідав відмовою.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_4 просив визнати кредитний договір недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину, визначивши, що грошові кошти, сплачені позивачем за кредитним договором, є достатніми та такими, що повернуті, врахувавши порушення відповідачем ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вирішуючи спір, виходив із того, що при укладанні оспорюваного договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови, які були обумовлені згодою сторін, позивач ознайомився з усіма елементами вартості кредиту та іншими необхідними складовими оплат за кредитом, погодився з ними. Доказів щодо несправедливості умов договору та порушення принципів добросовісності, їх невідповідності положенням ЦК України або іншим актам цивільного законодавства, порушень з боку кредитора ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_4 суду не надав.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, правильного застосувавши норми матеріального права: ст. ст. 203, 215, 230, 627-629 ЦК України, ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі належним чином оцінених доказів,наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 серпня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

С.О.Карпенко

Г.І.Мостова