АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5762/17 Головуючий 1 інст. - Шелест І.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

Пилипчук Н.П.,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 6 липня 2017 року у справі за позовом Публічнного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2015 року позивач звернувся з позовом до суду, про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за Договором кредиту № 840/1-27/16/3/5-190 від 17.11.2005 року в сумі 234766,85 грн. 85 коп., а також стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 2347,67грн.67коп.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 6 липня 2017 року позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17 листопада 2006 року в розмірі 101561,32 швейцарських франків (сто одна тисяча п'ятсот шістдесят один швейцарський франк 32 центи) та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 34919,17 грн. (тридцять чотири тисячі дев'ятсот дев'ятнадцять гривень 17 коп.) Стягнуто з відповідачів судовий збір на користь позивача у сумі 40140,18 грн. в рівних частинах з кожного по 20070,09 грн.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою в якій просив заочне рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, які мають істотне значення для справи.

Судом першої інстанції ухвалено заочне рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог чинного законодавства.

Встановлені судом першої інстанції обставини ґрунтуються лише на поясненнях позивача та наданих ним доказах. Можливості надати пояснення у справі та надати докази у судовому засіданні він не мав, оскільки судом не було його повідомлено належним чином, участі у розгляді справи не приймав, був позбавлений можливості захищати свої процесуальні права. Судом безпідставно не застосовані положення норм закону відповідно до яких існують підстави для визнання недійсним укладеного договору про надання споживчого кредиту.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі належним чином не виконували своїх зобов'язань перед банком.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 17.11.2006 року між ПАТ "Укрсиббанк" та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банк надав кредитні кошти в сумі 185 500 швейцарських франків, строк дії кредиту було визначено до 17.11.2021 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,99 % річних (а.с.5-9).

Відповідно до п.1.2.2 договору позичальник з метою погашення кредиту, зобов'язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 1775 швейцарських франків. Кошти за цільовим призначенням згідно п.1.4 договору надані на придбання житлового будинку (а.с.5).

Як вбачається з довідки-розрахунку у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, утворилася заборгованість за кредитним договором, яка на 18.11.2016 р. становила: заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 95561,72 швейцарських франків - кредитна заборгованість в тому числі прострочена заборгованість з квітня 2016 року - 10525,70 швейцарських франків, 5999,60 швейцарських франків - заборгованість пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами станом на 18.11.2016 складає 34919,17 грн., з яких 22324,45 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 12594,72 грн. - пеня за прострочення процентів (а.с.21-30).

Відповідно до п. 3.1.1 договору, відповідач взяв на себе зобов'язання здійснювати погашення кредиту та сплати процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2. цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 640,06 доларів США у чітко встановлений договором термін 10 (десятого) числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання вказаного в абзаці першому цього підпункту п. 3.1. строку позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту.

Пунктом 1.3. кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 7,99 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, при укладенні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися.

Згідно п.8.1 договору про надання споживчого кредиту за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахованої такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового (а.с. 7).

Згідно п. 8.1. кредитного договору за порушення терміну сплати ануїтетних платежів за цим договором позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення в тому числі день погашення простроченої заборгованості. У випадку часткової сплати суми ануїтетного платежу пеня нараховується на його прострочену частину при розрахунку суми пені за кількість днів у році приймається 360.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог частин 1 та 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитотавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено в ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повертати позикодавцеві позику в строк та в порядку, встановлені договором.

У відповідності зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За загальними приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судовим розглядом достовірно встановлено, що боржник порушив взяті на себе зобов»язання.

З метою забезпечення виконання зобов'язання між ПАТ "Укрсиббанк" та відповідачем ОСОБА_3 17 листопада 2006 року було укладено договір поруки № 0-П (а.с.12-13).

Згідно ст.. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст.. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається з п.1.3. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що позичальник.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено сплату неустойки як правовий наслідок порушення чи неналежного виконання зобов'язань, встановлених укладеним договором.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Справа тривалий час знаходилась на розгляді в суді. Відповідачу достеменно було відомо з грудня 2016 року про розгляд ціеї справи судом. Звернувшись із заявою про відкладення розгляду справи 27 січня 2017 року відповідач ОСОБА_4 більше не звертався до суду з будь якими заявами або клопотаннями.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що його права порушені як споживача спростовуються змістом кредитного договору з якого вбачається , що він містить всі необхідні складові і є сприйнятним для розуміння.

Міркування відповідача через 11 років після укладення кредитного договору щодо його не зрозумілого змісту, на думку судової колегії перевищують межу розсуду і не можуть бути підставою для звільнення відповідачів від відповідальності.

Доводи, що на його адресу не надходили судові повістки спростовуються матеріалами справи, які свідчать про неодноразове направлення судом судових повісток, які повертались за спливом строку зберігання (а.с.82-83,89-91,104-105, 121-122).

Суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини по справі, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінив докази, які були досліджені в судовому засіданні і дійшов висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 6 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нєю законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

Н.П. Пилипчук