Головуючий суду 1 інстанції - Юзефовмч І.О.
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 428/3678/16-ц
Провадження № 22ц/782/487/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Дронської І.О.

суддів: Авалян Н.М., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 червня 2017 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» м.Київ про визнання кредитного договору № 1203/0308/71-012 від 21.03.2008 року недійсним, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», стягнення судових витрат

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої посилався на те, що 21.03.2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» було укладено Кредитний договір № 1203/0308/71-012, у подальшому в який були внесені зміни додатковими угодами №1 від 06.01.2012 р., №2 від 24.04.2009 р., №2 від 06.01.2010 р., №3 від 28.04.2011 р., №4 від 28.04.2011 р. У відповідності до кредитного договору грошові кошти йому так передані не були, позивач ніяких кредитних коштів не отримував. При укладання спірного кредитного договору, позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, кредитор повинен був надати у письмовій формі повну інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупність вартості кредиту, яка надається перед укладанням кредитного договору, за ненадання якої передбачена відповідальність, яка встановлена ст..ст.15,23 Закону України «Про захист прав споживачів», але позивач не був ознайомлений із сукупною вартістю кредиту як під час укладання спірного кредиту так і при зміні умов договору, що суттєво порушило його права як споживача. Право вимоги за даним кредитним договором у подальшому було передано ПАТ «Дельта Банк», відповідно до Договору купівлі-продажу від 25.03.2012 р. Позивач просив суд визнати недійсним Кредитний договір № 1203/0308/71-012 від 21.03.2008 року та стягнути з відповідача суму судових витрат.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09.06.2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» м.Київ про визнання кредитного договору № 1203/0308/71-012 від 21.03.2008 року недійсним, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», стягнення судових витрат, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції неповну перевірку судом усіх обставин справи, дослідження доказів з порушенням норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, апелянт просить апеляційний суд скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09.06.2017 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Позивач-апелянт, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від останнього до суду не надходило. Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України без участі апелянта за участю представника останнього та у режимі відеоконференції-представника відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п.п. 1.1., 1.2.-1.4., 10.13. кредитного договору №1203/0308/71-012 від 21.03.2008р., укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 Банк зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 26000 доларів США на строк з 21.03.2008р. по 21.03.2038р. включно на умовах, передбачених у цьому договорі, а Позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Кредит надається Банком у готівковій формі через касу або у безготівковій формі на підставі заяви Позичальника. Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 9,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу з метою придбання трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Підписанням цього договору Позичальник підтверджує, що перед укладенням Кредитного договору Банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні кредитного договору Позичальнику в повному обсязі була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених ППНБУ від 10.05.2007р. З даними умовами кредитного договору ОСОБА_2 був письмово проінформований та отримав один оригінал кредитного договору, про що свідчить його особистий підпис. Також відповідно до договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1203/0308/71-012 від 21.03.2008р., а саме №1 від 06.01.2010р., №2 від 24.04.2009р., №2 від 06.01.2010р., №3 від 28.04.2011р., укладеними між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2, сторони неодноразово вносили зміни до вищевказаного кредитного договору, при цьому ОСОБА_2 був ознайомлений з даними змінами та згоден з ними, про що свідчить його особистий підпис та наявність у нього даних договорів. Відповідно до копії анкети-заяви на отримання кредиту, ОСОБА_2, будучи провідним спеціалістом з відділу організації продаж ВАТ «Сведбанк», виявив намір на одержання кредиту у ВАТ «Сведбанк» у розмірі 26000 доларів США, про що свідчить його особистий підпис. Відповідно до заяви від 21.03.2008р., ОСОБА_2 звернувся до керівництва ВАТ «Сведбанк» про надання кредитних коштів у розмірі 26000 доларів США згідно кредитного договору №1203/0308/71-012 від 21.03.2008р., про що свідчить його особистий підпис. Відповідно до Додатку №1 до кредитного договору №1203/0308/71-012 від 21.03.2008р., 21.03.2008р. ОСОБА_2 був письмово ознайомлений з метою кредиту, валютою кредитування, вимогами до позичальника, переліком необхідних документів, розміром та формою кредиту, власним внеском клієнта, максимальним терміном кредитування, процентною ставкою за користування кредитом, додатковими комісіями і витратами, орієнтовною сукупною вартістю, порядком погашення кредиту та процентів за користування кредитом, можливістю надання відстрочки, можливістю дострокового погашення, страхуванням предмета застави та позичальника, методикою визначення валютного курсу, нормативними документами, згідно яких визначається вартість наданих послуг, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_2 Відповідно до виписки по особовому рахунку НОМЕР_1, позивачем ОСОБА_2, як позичальником, за період з 21.03.2008р. по 25.05.2012р., щомісячно здійснювалося погашення кредиту відповідно до умов кредитного договору №1203/0308/71-012 від 21.03.2008р.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції, із застосуванням системного аналізу правових норм ст..ст.229-233, 626,627 ЦК України, керуючись роз'ясненннями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», враховуючи, що не знайшли свого підтвердженнядоводи позивача про те, що останній особисто не отримував кредитні кошти та не був ознайомлений із сукупною вартістю кредитного договору як під час його укладення так і під час зміни його умов, позивач, у період з 21.03.2008р. по 25.05.2012р., сумлінно кожного місяця здійснював погашення за спірним кредитним договором, що підтверджено матеріалами справи, а отже вчинив правочин, укладенням оспорюваного кредитного договору, розуміючи його зміст, і докази того, що відповідач ввів в оману позивача, суду не надані, інших доказів в обґрунтування свого позову позивачем також не надано.

На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовна заява ОСОБА_2 не підлягає задоволенню у зв'язку з необґрунтованістю.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору у справі є кредитний договір № 1203/ 0308/71-012 від 21.03.2008року, укладений між позивачем ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», який позивач вважає недійсним, при цьому відповідачем у справі ОСОБА_2 зазначено ПАТ «Дельта Банк» з підстав передання ВАТ «Сведбанк» прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» за спірним договором.

Відповідно до ст..512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначається позивачем у позовній заяві, 25.05.2012року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №№ 1306,1307, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги ( замість ПАТ «Сведбанк»)від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Колегією суддів у судовому засіданні оглянуті Договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012року, Акт приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012року, а також витяг з Додатку 1 «Перелік договорів та купівельної ціни за право вимоги», з якого вбачається, що право вимоги «ПАТ «Сведбанк» за кредитним договором № 1203/ 0308/71-012 від 21.03.2008року, позичальник ОСОБА_2, відступлено ПАТ «Дельта Банк» за зазначеним договором.

Відповідно до ст.. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з доводів позовної заяви ОСОБА_2 підставами для визнання спірного кредитного договору недійсним, як зазначає позивач, є дві обставини: позивач, у письмові формі, не був ознайомлений відповідачем із сукупною вартістю кредиту як під час укладання спірного кредиту так і при зміні умов договору, що суттєво порушило його права як споживача; позивач ніяких кредитних коштів за спірним кредитним договором не отримував.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В порядку ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проаналізував доводи ОСОБА_3 в частині ненадання ВАТ «Сведбанк», як кредитором, позивачу у письмовій формі повної інформації про істотні умови кредитування, яка надається перед укладанням кредитного договору та з якою ОСОБА_3 не був ознайомлений ні під час укладання кредитного договору, ні при зміні умов договору, чим, як вважає позивач, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», порушені права останнього як споживача фінансових послуг в галузі споживчого кредитування та що, на думку позивача, є підставою для визнання спірного кредитного договору недійсним, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст..6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано ВАТ «Сведбанк» заяву- анкету на отримання кредиту, в якій позивачем були власноруч зазначені приємливі для нього умови щодо кредиту, а саме: валюту - долари США, суму кредиту, яку він бажає отримати - 26000,00дол.США, відсоткову ставку за користування кредиту, яку він планує сплачувати - 9,5 річних, термін кредитування - 360 місяців, спосіб повернення коштів - щомісячно, а.а.с.32,33.

Зазначене свідчить про те, що позивач на власний розсуд визначився у виборі контрагента та визначені умов договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем ОСОБА_2, між останнім та ВАТ «Сведбанк» 21.03.2008року було укладено кредитний договір № 1203/ 0308/71-012, а.а.с.7-10. Факт отримання одного екземпляра спірного кредитного договору позивачем не заперечується.

Згідно із ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст..638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При дослідженні тексту спірного кредитного договору, колегією суддів встановлено, що договір містить усі необхідні складові щодо предмету договору, забезпечення зобов'язань, умов погашення заборгованості, сплати процентів і комісій, обов'язків банку, обов'язків позичальника, прав банку, прав позичальника, відповідальності сторін, особливих умов, інших умов, зазначення місцезнаходження та реквізитів сторін, зміст яких повністю відповідає Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, встановленим Постановою правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007року.

Крім того, відповідно до п.10.1. спірного договору Позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам є розумними та справедливими. Підписанням цього договору Позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомлений з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичній особі…Позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього договору Позичальник не знаходився під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин.

Відповідно до п.10.2. спірного договору сторони підтверджують, що текст договору відображає дійсні наміри Сторін.

Також, як вбачається з матеріалів справи, окрім інформації щодо істотних умов кредитного договору, відповідна інформація була доведена до відома позивача у Бюлетені продукту, який є додатком №1 до спірного кредитного договору, підписаного ОСОБА_2, як і спірний кредитний договір- 21.03.2008року.

Колегія суддів вважає, що на час укладання спірного кредитного договору сторонами була досягнута у письмові формі згода за усіма істотними умовами кредитування ОСОБА_2 та досягнута домовленість щодо їх виконання, про що свідчать підписи сторін на кредитному договорі.

Доводи апелянта про те, що він письмово не був ознайомлений з інформацією щодо істотних умов договору, у тому числі сукупною вартістю кредитного договору, також спростовується договорами про внесення змін та доповнень до спірного кредитного договору, які письмово укладались між відповідачем та позивачем, згідно яких ОСОБА_2 достовірно було відомо про всі умови договору, які на його вимогу або за погодженням з ним неодноразово змінювалися, про що свідчить особисте підписання цих договорів позивачем, (договори про внесення змін та доповнень №1 від 06.01.2010року до кредитного спірного договору а.с.11, №2 від 24.04.2009року, а.с.12, №2 від 06.01.2010року, а.с.13, №3 від 28.04.2011року, а.с.14.

Механічне (письмове) відтворення наявності домовленості щодо істотних умов кредитування зафіксована також і іншими письмовими доказами, підписання яких позивачем не заперечується, а саме: Бюлетенем продукту, який є додатком №1 до спірного кредитного договору.

Крім того, як встановлено колегією суддів, відповідно до виписки по особовому рахунку позивача та розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором, позивач ОСОБА_2 по березень 2014року здійснював платежі за кредитним договором.

Щодо з'ясування видів валюти, в якій позивач сплачував кредит, за доводами апеляційної скарги, то вирішення цього питання не впливає на висновок суду щодо виконання ПАТ «Сведбанк» вимог Закону України «Про захист прав споживачів» на стадії укладання спірного кредитного договору, оскільки повернення кредитних коштів є стадією виконання умов договору.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що, як при укладанні кредитного договору так і підписання додаткових угод та договорів про внесення змін та доповнень до спірного кредитного договору, сторони досягли згоди з усіх істотних умов цих договорів, інших незрозумілих для ОСОБА_2 умов отримання та повернення кредиту, на час підписання спірного кредитного договору,( договорів про внесення змін і доповнень до кредитного договору), не існувало, а будь-яку іншу інформацію щодо форм кредитування та відмінностей між ними позивач мав можливість отримати до підписання договору, у тому числі враховуючи, що позивач на час укладання спірного кредитного договору був співробітником ВАТ «Сведбанк» та займав посаду провідного спеціаліста, а.с. 32, крім того позивач мав право відмовитися від підписання договору у разі ненадання йому такої інформації, або незрозумілості та несправедливості умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст..203 ЦК України.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Також, відповідно до ч.5 ст.11, ст..18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч. 5 ст. 18).

Вимог про визнання положень спірного договору несправедливими позивачем не заявлялось та предметом судового розгляду не було.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з відсутністю передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» підстав для визнання недійсним кредитного договору, перед укладенням сторонами кредитного договору банк, з дотриманням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі всю необхідну інформацію щодо умов кредитування за спірним кредитним договором, що у повній мірі відповідає Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, встановленим Постановою правління Національного банку України №168 від 10.05.2017року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808.

Щодо неотримання грошових коштів за кредитним договором як підстави для визнання кредитного договору недійсним, за доводами ОСОБА_2, то колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст.638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст.640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст..1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З огляду на вказані положення закону, до відносин за кредитним договором застосовуються положення що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору, договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обов'язку позичальника повернути грошові кошти.

Відповідно до копії заяви про видачу готівки №11 від 21.03.2008року ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в сумі 26000доларів США в касі ПАТ «Сведбанк», згідно договору № 1203/ 0308/71-012 від 21.03.2008року, а.с.49.

За доводами позовної заяви ОСОБА_2 не отримував у первісного кредитора ні яких кредитних коштів, що, як вважає позивач, є підставою для визнання кредитного договору недійсним. У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта пояснив, що сплата грошових коштів позивачем відбувалась, але підстави такої сплати, саме в рахунок отримання кредиту у доларах США ОСОБА_2 заперечує, інших підстав щодо сплати позивачем грошових коштів із зазначенням призначення платежу - спірний кредит, представником позивача не зазначено.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає, що правові підстави для визнання спірного кредитного договору за доводами позивача ОСОБА_2, відсутні.

Відповідно абз. 4 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно з якою виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі 6-63цс12 у спорі щодо дійсності кредитного договору, роз'яснено, що момент укладення договору законодавець пов'язує з моментом досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України), а не з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Передача грошей відбувається на стадії виконання кредитного договору, а не його укладення, відтак посилання позичальника на неотримання грошей не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Питання щодо видачі кредитором кредитних коштів за кредитним договором стосуються стадії виконання кредитного договору, а не стадії його укладення і не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, посилання ОСОБА_2 у позовній заяві та апеляційній скарзі на порушення при видачі кредитних коштів, стосуються виконання кредитного договору, а не його укладення і не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, таке може тягти за собою його розірвання або покладення обов'язку по виконанню зобов'язання, оскільки неукладеність і недійсність договору тягнуть за собою різні правові наслідки.

Колегія суддів, з урахуванням положень ч.2 ст.11.ЦПК України, вважає, що позивач ОСОБА_2 на власний розсуд розпорядився своїми правами щодо предмету позову та інших позовних вимог щодо спірного кредитного договору не заявив.

Оскільки правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом, а з обставинами, на які посилалась позивач закон не пов'язує можливість визнання угод недійсними, то, як вірно встановлено судом першої інстанції, позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання спірного кредитного договору недійсним з підстав неотримання останнім кредитних коштів задоволенню не підлягає.

Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: не прийняття до уваги посилань позивача на деякі закони та докази у справі, що були надані безпосередньо позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, а також описової та мотивувальної частин рішення суду першої інстанції, судом першої інстанції у повній мірі викладені позиції сторін, зазначені дослідженні докази та дана оцінка усім доводам позивача та наданим останнім доказам.

Сама по собі незгода апелянта з мотивацією суду першої інстанції прийняття або відхилення доказів позивача щодо предмета спору, зазначеною у мотивувальній частині рішення, не є підставою для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права за доводами апелянта.

Колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції у повній мірі відповідає вимогам п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України. Порушень процесуальних прав позивача під час розгляду справи судом першої інстанції та ухваленні рішення не встановлено.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведені незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду, переглянуте судовою колегією в межах доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам закону, порушень норм матеріального та процесуального права при розгляді справи та прийнятті рішення не встановлено, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1.ч.1ст.307, ст..ст.308, 313, 314, 315, 317, 319ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 червня 2017 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» м.Київ про визнання кредитного договору № 1203/0308/71-012 від 21 березня 2008 року недійсним, укладеного між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», стягнення судових витрат залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: