Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/692/17 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 33 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Житомирська місцева прокуратура, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів,

за апеляційними скаргами Житомирської місцевої прокуратури, Державної казначейської служби України

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України. Просив на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодувати 138 506 грн. матеріальної шкоди, понесеної у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги у кримінальній справі, 6 930 грн. матеріальної шкоди, понесеної у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги у даній цивільній справі та 588 800 грн. моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що у період з 2006 року по 2014 рік перебував під слідством та судом за обвинуваченням у зловживанні службовим становищем та видачі завідомо неправдивого документа. Кримінальна справа відносно нього була закрита за відсутністю в його діях складу злочину. Незаконними діями органів прокуратури йому було завдано моральних страждань, які призвели до суттєвого погіршення можливостей реалізації звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, психологічного дискомфорту, порушення душевної рівноваги, втрати сну, що зрештою призвело до інфаркту міокарда. Вважає, що розмір моральної шкоди має бути обрахований із застосуванням мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2017 року. Враховуючи глибину моральних страждань, що призвело до інвалідності другої групи, вважає, що сума у відшкодування моральної шкоди підлягає збільшенню вдвічі. Окрім того, він розраховувався із адвокатом в іноземній валюті, а відтак матеріальна шкода обчислена з урахуванням індексів інфляції.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 червня 2017 року, із урахуванням ухвали від 06 липня 2017 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 294 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди та 56 200 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди. У задоволенні решти позову відмовлено (а.с.170-174,181).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Житомирська місцева прокуратура та Державна казначейська служба України подали апеляційні скарги. Посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Житомирська місцева прокуратура просить рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши розмір відшкодування з 294 000 грн. до 252 800 грн. Вважає, що суд неправильно визначив період перебування позивача під судом та безпідставно включив у період інтервал від ухвали, постановленої 17 квітня 2013 року судом апеляційної інстанції, до ухвали, постановленої 21 січня 2014 року судом касаційної інстанції, а тому період перебування під слідством та судом складає не 92 місяці, як порахував позивач та з яким погодився суд, а 79 місяців і 5 днів (3 200 грн. х 79 міс. = 252 800 грн.).

Державна казначейська служба України у своїй апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Зазначає, що в даному випадку, з урахуванням інкримінованих позивачу злочинів, застосування запобіжного заходу було цілком виправданою дією з точки зору КПК України. Немає судового рішення, яким би ці дії були визнані незаконними. Також позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення шкоди безпосередньо з казначейства, оскільки Державна казначейська служба України є лише розпорядником державних коштів. Окрім того, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди слід було з 01 січня 2017 року застосовувати як розрахункову величину не 3 200 грн., а 1 600 грн., що передбачено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Граничною датою щодо визначення строку для відшкодування моральної шкоди є дата набрання законної сили ухвалою апеляційного суду від 17 квітня 2013 року, адже, на думку відповідача, жодної шкоди або процесуальних обмежень у період з 17 квітня 2013 року по 21 січня 2014 року позивач не зазнав. Відтак не підлягають до відшкодування й кошти, сплачені адвокату на стадії касаційного провадження. Недотриманий і порядок відшкодування шкоди, передбачений спеціальним Законом.

Оскільки апеляційні скарги подані на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини, тобто щодо відмови у відшкодуванні 6 930 грн. за надання юридичної допомоги у даній цивільній справі, як матеріальної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 29 травня 2006 року позивачу було пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.364 та ч 2 ст.366 КК України (а.с.11-14). Обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

31 липня 2006 року ОСОБА_1 було пред'явлено обвинувачення за ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України та накладено арешт на належне йому майно (а.с.15-19).

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 15 березня 2010 року позивача було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, та за сукупністю призначено покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 3 роки. Звільнено від відбування основного покарання, якщо засуджений протягом іспитового строку в 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. До вступу вироку в законну силу запобіжний захід (підписку про невиїзд) залишено без змін, а арешт на майно знято (а.с.20-34).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 24 червня 2010 року вищевказаний вирок був скасований, а кримінальна справа повернута до суду першої інстанції на новий розгляд (а.с.35-42).

Підсудному 11 вересня 2012 року було пред'явлено змінене обвинувачення за ч.1 ст.366 КК України (а.с.43-47).

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 03 січня 2013 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій у сфері комунального господарства строком на 1 рік. Звільнено від призначеного покарання у зв'язку з закінченням строків давності. Запобіжний захід (підписку про невиїзд) скасовано та звільнено з-під арешту майно засудженого (а.с.48-64).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 17 квітня 2013 року вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03 січня 2013 року в частині засудження ОСОБА_1 за ч.1 ст.366 КК України скасований, а провадження у кримінальній справі відносно останнього на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року) закрите за відсутністю в його діях складу злочину (а.с.65-82).

Із вищевказаною ухвалою апеляційного суду прокуратура не погодилася та подала касаційну скаргу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2014 року ухвала Апеляційного суду Житомирської області від 17 квітня 2013 року щодо ОСОБА_1 залишена без змін (а.с.83-85).

За таких обставин, позивач був незаконно засуджений та відносно нього закрито кримінальне провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження.

У наведених у статті 1 вищевказаного Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги та моральна шкода (пункти 4 та 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Частиною третьою ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» врегульовано, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року в справі №6-2203цс15. Аналогічні роз'яснення надавалися судам у абзаці другому пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2017 року складає 3 200 гривень.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що для визначення розміру відшкодування моральної шкоди слід застосовувати як розрахункову величину 1 600 грн. Так, хоча абзац другий пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року за №1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, передбачає, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 грн., але цей абзац розміщений у пункті третьому Прикінцевих та перехідних положень вищевказаного Закону, а тому його слід розуміти саме у контексті цього пункту, який регулює визначення посадових окладів та заробітної плати працівників. Словосполучення «інших виплат» не підлягає розширеному тлумаченню. Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним та регулює питання відшкодування шкоди, яка випливає із деліктів. За таких обставин, положення абзацу другого пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» на спірні правовідносини не поширюються.

Стосовно обчислення періоду перебування позивача під слідством та судом апеляційний суд вважає необхідним наголосити на наступному.

Ураховуючи рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 №9-рп/99 у справі №1-15/99 про те, що притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину, період перебування під слідством для позивача розпочався з 29 травня 2006 року.

Доводи апеляційних скарг відносно того, що період перебування під судом для позивача закінчився 17 квітня 2013 року, тобто з моменту постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про скасування вироку суду першої інстанції та закриття відносно нього кримінальної справи за відсутності у діях ОСОБА_1 складу злочину є надуманими. Із касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції звернулася прокуратура, ініціювавши стадію касаційного провадження, що продовжило перебування позивача під судом в розумінні положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Суд касаційної інстанції у даному випадку залишив ухвалу апеляційного суду без змін, але поки це відбулося позивач продовжував хвилюватися та зазнавати моральних страждань. За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано включив час тривання касаційного провадження до періоду перебування позивача під судом, а посилання у апеляційних скаргах на положення ст.402 КПК України (в редакції 1960 року) щодо набрання ухвалою суду апеляційної інстанції законної сили з моменти її постановлення, ураховуючи вищевикладені обставини даної справи, не спростовують висновків суду першої інстанції відносно визначення періоду перебування позивача під судом до 21 січня 2014 року. За таких обставин, період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом склав 92 місяці: з 29 травня 2006 року до 21 січня 2014 року.

Наголошення в апеляційній скарзі Державної казначейської служби України на тому, що запобіжний захід був виправдним з точки зору КПК України також не змінює висновків суду першої інстанції, враховуючи ту обставину, що розмір присудженої судом суми у відшкодування моральної шкоди не перевищив мінімально необхідного та й відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, що передбачено ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Із урахуванням обставин справи та керуючись принципами поміркованості, розумності і справедливості, суд першої інстанції визначив розмір моральної шкоди у сумі 294 000 грн. Розмір моральної шкоди не більший, аніж достатній для розумного задоволення потреб позивача, як потерпілої особи та не призводить до його збагачення, а відтак у задоволенні решти моральної шкоди обґрунтовано відмовлено.

Також Державною казначейською службою України порушується питання обрання позивачем начебто неналежного способу захисту своїх прав шляхом стягнення шкоди безпосередньо з казначейства. Посилання на ту обставину, що Державна казначейська служба України є розпорядником державних коштів не спростовує того, що Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Відшкодування ж моральної шкоди в даному випадку провадиться за рахунок коштів державного бюджету, про що роз'яснено у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, а у своєму рішенні суд першої інстанції зазначив, ким та яким чином таке стягнення має проводитися.

Доводи Державної казначейської служби України про те, що сплачені адвокату кошти на стадії касаційного провадження не підлягають до відшкодування спростовуються вищевказаним про період перебування позивача під судом та викладками пункту 10 Положення про застування Закону, затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41. Громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокату за участь останнього у справі, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної інстанції. Колегія суддів погоджується із стягненням на користь позивача у відшкодування послуг адвоката 56 200 грн. та відмовою у стягненні решти коштів з даної вимоги.

Порядок відшкодування шкоди, передбачений спеціальним Законом. Він застосовується в частині, що не суперечить положенням Цивільного процесуального кодексу України. Порядок розгляду даної категорії справ судом першої інстанції дотриманий, а доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби з цього приводу безпідставні.

За таких обставин суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційних скаргах, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Житомирської місцевої прокуратури відхилити.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді: