Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/147/17 Головуючий у 1 інстанції: Кулик В.Б.
Є.У.№ 336/6704/13-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Воробйової І.А.

ОСОБА_2

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 19.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав відповідачу-1 кредит в іноземній валюті в сумі 66 414 доларів США, а відповідач-1 зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 19.08.2015 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 15% річних. До кредитного договору сторонами укладались додаткові угоди, якими змінювались певні умови. В якості забезпечення виконання зобов'язань відповідача-1 за кредитним договором, між AT «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 224305 від 19.08.2008 року. Крім того, в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_6І був укладений договір іпотеки № 0, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфьорова, буд. № 148, загальною площею 80,4 кв.м., житловою площею 56,3 кв.м. Між AT «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу № 1 від 12.12.2011 року та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за яким AT «УкрСиббанк» відступило ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» своє право грошової вимоги до боржника; одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права банку за всіма договорами забезпечення. Всупереч умов кредитного договору відповідач-1 не, здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Станом на 01.08.2013 року загальна заборгованість відповідача-1 за кредитним договором становить 94 891 доларів США 70 центів, що за курсом НЕУ станом на 01.08.2013 року становить 758 469 грн. 36 коп., з яких 60 348 доларів США 45 центів кредитна заборгованість, 34 543 доларів США 25 центів заборгованість по процентам. У зв'язку з неповерненням кредитних коштів, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, солідарно стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 суми боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19.08.2008 року в розмірі 94 891 доларів США 70 центів, що за курсом НБУ станом на 01.08.2013 року становить 758 469 грн. 36 коп., з яких: 60 348 доларів США 45 центів - кредитна заборгованість, що за курсом НБУ станом на 01.08.2013 року становить 482 365 грн. 16 коп.; 34 543 доларів США 25 центів - заборгованість по процентам, що за курсом НБУ станом на 01.08.2013 року становить 276 104 грн. 20 коп.; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфьорова, буд. № 148, загальною площею 80,4 кв.м і житловою площею 56,3 кв.м для задоволення вимог ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом, що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.08.2008 року в розмірі 94 891 доларів США 70 центів, що за курсом НБУ станом на 01.08.2013 року становить 758 469 грн. 36 коп., з яких: 60 348 доларів США 45 центів - кредитна заборгованість, що за курсом НБУ станом на 01.08.2013 року становить 482 365 грн. 16 коп.; 33 543 доларів США 25 центів - заборгованість по процентам, що за курсом НБУ станом на 01.08.2013 року становить 276 104 грн. 20 коп. Встановити спосіб реалізації нерухомого майна - предмету іпотеки за договором іпотеки № 0 від 19.08.2008 року, що належить ОСОБА_6 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна здійсненої субєктом оціночної діяльності, проведеною відповідно до законодавства.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за кредитом в сумі 60 348 (шістдесят тисяч триста сорок вісім) доларів США 45 центів, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 34 543 доларів США 25 центів.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» суму 3 441 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В апеляційній скарзі відповідач та його представник просили скасувати вказане рішення, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, також на те, що за позивачем наразі зареєстровано право власності на предмет іпотеки, що унеможливлює стягнення, а також на відсутність як доказів набуття ТОВ «Кей-коллект» прав кредитора за кредитним договором і договором іпотеки так і на безпідставність нарахування відсотків за кредитом, стягнення грошових сум в іноземній валюті. Також на думку апелянта при вирішенні спору суд не звернув уваги на відсутність у стягувача - ТОВ "Кей-Колект" відповідної індивідуальної чи генеральної ліцензії, згідно із якої позивач має право нараховувати відсотки в іноземній валюті. На думку апелянта, позивач взагалі не довів належними і достатніми доказами факту відступлення права вимоги за договором факторингу, укладеним між ТОВ "Кей-Колект" і ПАТ "УкрСиббанк".

Зазначені в апеляційній скарзі доводи не є підставою для скасування оскаржуваного рішення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 19 серпня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступник ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит в на споживчі цілі в сумі 66 414 21000 доларів США строком до 19 серпня 2015 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 15% річних.

За цим договором ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання повернути кредит 19 серпня 2015 року шляхом внесення щомісячних платежів згідно графіка погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитом, що складається з заборгованості по кредиту та відсоткам. При порушенні позичальником зобов'язань з погашення кредиту позичальник зобов'язався сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. А також у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та/або сплатити процентів банк має право стягнути з позичальника суму боргу в тому числі й шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення договору та інше майно позичальника.

19 серпня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступник ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_4 було укладено договір поруки та у той же день з ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3, що випливають з кредитного договору. Предметом іпотеки був житловий будинок по вул. Панфьорова, 148 м Запоріжжя.

Позичальник належним чином свої зобов'язання за кредитним договоом не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на пропуск строку позовної давності не є переконливими. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України строк позовної давності переривався шляхом укладення додаткових угод, що свідчить про визнання відповідачем боргу за кредитним договором. Крім того, за умовами додаткових угод змінювалися графіки погашення кредиту, позичальник констатував наявність боргу, отже визнавав його. Такі додаткові угоди не оспорені, не визнані недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до вимог ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсність договору факторингу та договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеними між АКІБ "УкрСиббанк" (клієнт) та ТОВ "Кей-Колект" (фактор), прямо не встановлена законом, в Цивільному кодексі України обмежень щодо укладення договору факторингу не передбачено, кредитний, іпотечний та договір поруки судом недійсними не визнавались.

Вимоги ж ч.2 ст. 1079 ЦК України, на яку посилається апелянт, стосуються сторін виключно самого договору факторингу, а не боржників, борги які передаються за даним договором.

Крім того в постановах Верховного Суду України, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, наприклад від 27 січня 2016 року по цивільній справі за №6-1912цс15 про визнання договору іпотеки недійсною, де стороною виступало ТОВ "Кей-Коллект", яке за цим же договором факторингу від 12 грудня 2011 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" і ТОВ "Кей-Колект", набуло право вимоги за спірним іпотечним договором, Верховний Суд України жодних висновків щодо неправомірності договору факторингу не зробив, а навпаки задовольнив саме заяву ТОВ "Кей-Коллект" як належної сторони.

Також безпідставним є і посилання апелянта на відсутність у позивача ліцензії на здійснення валютних операцій та відповідно правомірність його вимог щодо стягнення боргу в іноземній валюті.

Укладаючи договір відступлення права вимоги (ст.ст. 513, 514, 516, 517, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), банк і фактор не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тому до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти кредитування.

Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку боржника є повернення кредиту у строки, в розмірі та у валюті, визначеної кредитним договором.

Ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а в даному випадку між ПАТ "УкрСиббанк" і ТОВ "Кей-Колект" був укладений договір відступлення права вимоги, тому такі доводи апелянта є необґрунтованими.

Безпідставними також є твердження апелянта про недоведеність факту відступлення права вимоги ПАТ "УкрСиббанк" ТОВ "Кей-Колект".

В матеріалах справи наявні в копіях: договір факторингу та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки з додатками де зазначені номери кредитних договорів, договорів іпотеки, укладені з банком, а також копія акту приймання-передачі прав вимоги по договору факторингу та договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи.

Згідно з ч. 5 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

Відповідачем виноградною відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження порушення позивачем вимог законодавства при укладенні договору факторингу в частині передачі права грошової вимоги до нього.

Оскільки, за змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

У матеріалах цієї справи відсутні докази того, що договори факторингу №1 від 12 грудня 2011 року та відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року, укладені між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ", були визнані судом недійними окремо від цієї справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Згідно ч. 2 ст. 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг від 28 травня 1988 року "договір факторингу" означає договір, укладений між однією стороною (постачальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого: (a) постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання.

За змістом частини 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 4 та ч. 5 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторинг є фінансовою послугою. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

Положення ЦК України не містять будь-яких обмежень як щодо сторін договору факторингу, так і виду зобов'язання за яким факторові відступається право грошової вимоги.

Конвенцією УНІДРУА про міжнародний факторинг не встановлено заборон укладати договори факторингу у інших випадках, крім передбаченої нею уступки права грошової вимоги, яка виплаває з договорів купівлі-продажу товарів.

Відтак посилання відповідача на те, що позивач не мав права здійснювати нарахування за отриманими за факторингом вимогами не є правомірним.

Також безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на те, що вимоги були задоволені за рахунок предмета іпотеки.

Так, з постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 13.04.2016 року вбачається, що іпотекодавець оскаржив вилучення у нього із власності предмета іпотеки, та була скасована державна реєстрація права власності позивача на предмет іпотеки.

Та обставина, що іпотекодавець не предявив зазначене рішення на виконання для поновлення запису про своє право власності, не свідчить про залишення предмета іпотеки у власності позивача, позаяк судове рішення набуло чинності та є обовязковим. Це ж рішення унеможливлює зарахувати вартість предмета іпотеки у розмір погашеної заборгованості за кредитним договором.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому слід зазначити, що наведені доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність рішення не впливають.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та ухвалив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: