Справа № 550/70/17
Провадження № 2/550/72/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2017 року смт. Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області

в складі : головуючого - судді Ланни Я.О.,

при секретарі Литвин А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чутове справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів, -

у с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» в якому просив визнати недійсним (нікчемним) договір фінансового лізингу № 004885 від 27.12.2016 року та стягнути із відповідача комісію за організацію в сумі 16380 грн. та комісійну винагороду у розмірі 163,80 грн., посилаючись не те, що 27.12.2016 між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 004885, відповідно до якого відповідач повинен передати позивачу міні-трактор Булат-244.4, сівалку зернову 12-ти рядну, грунтофрезу 1,4 м. з карданом, вартістю 163 800 грн. Позивач на виконання договору сплатив відповідачу 16 380 грн. комісію за організацію та 163 грн. 80 коп. комісійної винагороди Чернігівському ОСОБА_2 «Мегабанк». Проте, вказаний договір фінансового лізингу підлягає визнанню недійсним, оскільки при його укладенні порушено вимогу чинного законодавства про обов'язкове нотаріально посвідчення договору, а тому вказаний договір є нікчемним відповідно до вимог ч.1 ст.220 ЦК України. Зазначав, що умови договору є несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс прав та обов»язків.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, зазначених вище.

Відповідач в судове засідання не з»явився, надав письмове заперечення, в яких зазначав, що договір фінансового лізингу від 27.12.2016 року підписаний позивачем добровільно на кожному аркуші зазначеного договору, в якому передбачені усі істотні умови. Вважає, що посилання позивача на ту обставину, що договір фінансового лізингу має бути нотаріально посвідчений є хибним. Спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК України так і спеціальними нормами - Законом України «Про фінансовий лізинг», які підлягають застосуванню у системному зв'язку. При цьому, спеціальні норми мають піроритет у застосуванні над нормами загальної дії. Договір фінансового лізингу укладений відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг». Нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу, не передбачено як загальними так і спеціальними нормами.

Зазначав, що відповідно до норм Закону України «Про фінансовий лізинг» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для нотаріального посвідчення договору оренди транспортного засобу за участю фізичної особи необхідна обов'язкова наявність документу про реєстрацію транспортного засобу. Договір фінасового лізингу є договором непрямого лізингу, а тому у лізингодавця на момент укладення договору відсутній документ про реєстрацію транспортного, оскільки останній зобов'язується придбати предмет лізингу (транспортний засіб) у майбутньому та після виконання лізингоодержувачем умов договору необхідних для його придбання. А тому договір фінансового лізингу фізично не може бути нотаріально посвідчений, оскільки документ про реєстрацію транспортного засобу необхідний нотаріусу для проведення нотаріальної дії - відсутній. А відсутність даного документу є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договору фінансового (непрямого) лізингу. Позивач погодився з усіма умовами договору під час його підписання та здійснив оплату комісії з організацію за послугу з організації та оформлення договору при його укладанні, що визначено умовами Договору. Договір не місить несправедливих умов, твердження позивача про здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики та введення його в оману вважають безпідставними.

Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити в задоволенні позову та справу розглянути без участі представника ТОВ «Лізингова компанія «Еталон».

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи встановив, що 27.12.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» було укладено договір фінансового лізингу № 004885, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується придбати та передати позивачу предмет лізингу міні-трактор Булат-244.4, сівалку зернову 12-ти рядну, грунтофрезу 1,4 м. з карданом, 163 800 грн., а ОСОБА_1 зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

На виконання умов договору позивачем було сплачено 16 380 грн. комісії за організацію, згідно п.8.2.1 а ст. 8 Договору та 163 грн. 80 коп. комісійної винагороди Чернігівському ОСОБА_2 «Мегабанк», що підтверджується квитанціями № 39_5 та 40-5 від 27.12.2016 року.

Згідно з ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст.806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 1 ст.220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-2766цс15 від 16.12.2015 року, яка згідно з ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З матеріалів справи вбачається, щодо оспорюваний договір було укладено сторонами у письмовій формі.

Таким чином, враховуючи, що сторонами не додержано нотаріальної форми договору лізингу суд дійшов висновку, про його нікчемність.

Суд не може взяти до уваги посилання відповідача на письмову заяву позивача, в якій він відмовляється від нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, оскільки така відмова суперечить вищевказаним вимогам закону щодо нотаріального посвідчення договору.

Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Аналіз даної норми закону дає підстави суду зробити висновок про те, що для визнання договору дійсним згідно вимог ч.2 ст. 220 ЦК України необхідним є наявність таких встановлених обставин в їх сукупності : сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, відбулось повне або часткове виконання договору, одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення.

Згідно з ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За умовами оспорюваного договору, комісія за організацію - одноразова плата лізингоодержувачем лізингодавцю за перевірку, розгляд та підготовку документів для оформлення даного договору, моніторинг, систематизацію та аналіз даних, отриманих з різних джерел по всій території України, супроводження договору протягом всього строку його дії та відшкодування інших витрат лізингодавця, що пов'язані з його виконанням (у т.ч. не зазначені в цьому договорі, але що можуть виникнути у лізингодавця в процесі його виконання). Одже сплата позивачем комісії за організацію не є дією, яка спрямована на виконання договору в розумінні вимог ч.2 ст. 220 ЦК України..

Як встановлено в даній справі, виконання договору (повне чи часткове не відбулося). Позивач лише сплатив кошти, пов»язані з підготовкою та укладенням цього Договору. Доказів того, що сторони вчинили дії, спрямовані саме на виконання договору (внесення авансового платежу, сплати комісійної винагороди, передачі предмету лізингу тощо) суду не надано.

Частиною 1 ст.216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи те, що позивачем на виконання умов договору фінансового лізингу було сплачено платіж на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на суму 16380 грн., вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що доводи відповідача про те, що вказаний договір фінансового лізингу не потребує нотаріального посвідчення є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п.п.4,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК ( 435-15 ) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи

про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Враховуючи викладені вище обставини, оскільки наявні підстави вважати Договір фінансового лізингу, укладений між сторонами 27.12.2016 р. нікчемним через невідповідність його вимогам закону, то останній не потребує додаткового визнання його таким судом (недійсним), а отже доводи сторін щодо недійсності (оспорюваності) даного договору не заслуговують на увагу.

Натомість суд вважає за необхідне з метою відновлення порушених прав позивача застосувати до спірних відносин наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача сплачену комісію за організацію в сумі 16380 грн.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» комісійної винагороди, сплаченої позивачем на рахунок Чернігівського ЦЕРВ ПАТ «Мегабанк» у розмірі 163, 80 грн., задоволенню не підлягає, оскільки позивач не пред»явив позов до даної юридичної особи, зазначивши в позовній заяві лише одного відповідача: ТОВ «Лізингову компанію «Еталон». Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст. 11 ЦПК), суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суду не надано доказів, які б підтверджували, що дані кошти отримані відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Еталон». Як вбачається із квитанції № 40-5 від 27.12.2016 р. отримувачем комісійної винагороди в сумі 163, 80 грн. є ПАТ «Мегабанк» м. Харків.

В силу правил ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку з частковим задоволенням позову до стягнення із відповідача на користь позивача підлягають 633,60 грн. судового збору.

Керуючись ст. 203, 215, 216, 220,628, 799, 806 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг» та ст. 10, 11,57, 60, 209, 85, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 16380 грн. та 633,60 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

В решті, в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Чутівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в той же строк з дня отримання копії цього рішення .

Повний текст рішення виготовлений 21 березня 2017 року.

Головуючий Я. О. Ланна