У х в а л а

іменем україни

1 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕО», про відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 5 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який неодноразово уточнювала, і остаточно просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 47 543,10 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 6 000 грн на відшкодування моральної.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 28 січня 2014 року сталося залиття належної їй квартири з причин неналежного обслуговування системи центрального опалення в квартирі, яка належить відповідачу, внаслідок чого їй завдано майнову та моральну шкоду, тому просила про задоволення позову.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 5 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 47 543,10 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 1 000 грн на відшкодування моральної.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 5 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, а власником квартири № 30, розташованої вище, є ОСОБА_2 Саме з цієї квартири 28 січня 2014 року сталося залиття квартири позивача, внаслідок якого їй завдано майнової шкоди на суму 47 543,10 грн, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 5 жовтня 2015 року, та моральної, яку позивач оцінює в сумі 6 000 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що причиною залиття квартири позивача є незадовільне обслуговування системи опалення у квартирі відповідача, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування майнової та моральної шкоди.

З такими висновками судів попередніх інстанції погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК Українивласник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Із роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: шкода; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача; вина.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, з урахуванням заперечень сторін, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Частиною 1 ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Твердження відповідача про неправильність експертизи з тих підстав, що вона проведена у 2015 році, а залиття квартири відбулося у 2014 році, не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій і їх не спростовують, оскільки будь-яких відповідних доказів відповідачем не надано; оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги та зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, фактично зводяться до переоцінки доказів і незгодою заявника із висновками судів по їх оцінці.

Суди на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановили фактичні обставини справи та вірно застосували норми матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 5 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Ю.Г.Іваненко О.В.Ступак