Справа №478/1743/16-ц 25.09.2017 25.09.2017 25.09.2017
Провадження №22-ц/784/1620/17
Справа №478/1743/16-ц Головуючий першої інстанції:Сябренко І.П.
Провадження № 22-ц/784/1620/17 Суддя-доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
У Х В А Л А

іменем України

25 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.

суддів: Галущенка О.І. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

за відсутності осіб, що беруть участь у справі, належно повідомлених про час і місце розгляду справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватутіна» рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 травня 2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Агротех», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватутіна» про визнання договору оренди землі недійсним, стягнення орендної плати та відшкодування збитків, -

у с т а н о в и л а :

18 липня 2016 року ОСОБА_2, діючи через свого представника ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом до приватного підприємства «Агротех» (далі ПП «Агротех») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватутіна» (далі - ТОВ «Ватутіна») про визнання договору оренди землі недійсним, скасування його державної реєстрації, стягнення орендної плати та відшкодування збитків.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 29.06.2002 року, їй належить земельна ділянка кадастровий НОМЕР_2, площею 8,37 га ріллі з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Михайлівської сільської ради, яку за договором оренди від 10 червня 2013 року вона передала у користування ПП «Агротех» строком до 31 грудня 2017 року.

Проте, у травні 2016 року вона отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої довідалася, що 05 травня 2016 р. вище зазначений договір оренди землі, укладений з ПП «Агротех», розірвано і в той же день проведено державну реєстрацію права оренди, належної їй на праві власності земельної ділянки, за новим договором, укладеним з іншим орендарем - ТОВ «Ватутіна».

Посилаючись на те, що вона такий договір не підписувала, а, відповідно, й не укладала, позивач просила визнати недійсним договір оренди землі, начебто, укладений 05 травня 2016 року між нею та ТОВ «Ватутіна», державну реєстрацію якого проведено того ж дня за № 29552367; скасувати його державну реєстрацію; стягнути в солідарному порядку з відповідачів орендну плату за користування земельною ділянкою в розмірі 19 729 гривень 72 копійки, матеріальні збитки та витрати на правову допомогу у розмірі 5 270 гривень 28 копійок, а також розподілити судові витрати.

24 січня 2017 року позивач подала до суду заяву в якій просила, позов в частині скасування державної реєстрації договору оренди землі, стягнення солідарно з ПП «Агротех» та ТОВ «Ватутіна» орендної плати, матеріальних витрат та витрат на правову допомогу залишити без розгляду.

Того ж дня, ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області цю заяву задоволено у повному обсязі.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 травня 2017 року позов задоволено повністю та проведено розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ТОВ «Ватутіна» подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, оскільки воно ухвалено з порушеннями норм цивільного законодавства, і ухвалити нове - про відмову у позові.

Скаргу обґрунтовувало неповним з'ясуванням судом обставин справи, невірною оцінкою доказів, зокрема висновку судової почеркознавчої експертизи, неправильним застуванням інших норм матеріального і процесуального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити і залишити без змін рішення суду І інстанції, оскільки районний суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Так, ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт недійсності договору, оскільки він нею особисто не підписувався, а, відповідно, і не укладався.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку належить земельна кадастровий НОМЕР_2, площею 8,37 га ріллі з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Михайлівської сільської ради, яку за договором оренди від 10 червня 2013 року вона передала у користування ПП «Агротех» строком до 31 грудня 2017 року (т. 1, а.с. 27-28). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 05 травня 2016 р. вище зазначений договір оренди землі, укладений з ПП «Агротех», розірвано і в той же день проведено державну реєстрацію права оренди, належної їй на праві власності земельної ділянки, з іншим орендарем - ТОВ «Ватутіна» (т.1, а.с. 84). З наданої нотаріусом копії реєстраційної справи не вбачається, який документ став підставою для розірвання договору оренди між позивачем та ПП «Агротех» (т.1, а.с.66-83).

Відповідачі також такого доказу суду також не надали.

Не представили вони і письмових доказів на підтвердження волевиявлення позивача на розірвання первісного договору та бажання укласти спірний договір.

Згідно з пунктом 44 даного договору говорить, що він укладався у трьох екземплярах, два з яких знаходяться у сторін договору, а третій зберігається в органі, який провів його державну реєстрацію.

Проте, позивач заперечувала укладання такого договору і отримання його екземпляру.

Відповідач послався на неможливість його надання, оскільки договір був викрадений 25 січня 2017 року, що випливає з довідки Кропивницького відділу поліції ГУ Національної поліції в Кіровоградській області №926/117-17 від 27 січня 2017 року (т.1, а.с. 185-198).

Приватний нотаріус, який здійснював реєстрацію оспорюваного договору, надав суду оригінал договору оренди земельної ділянки, нібито, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Ватутіна».

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, ухвалою суду було призначено проведення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено Київській незалежній судово-експертній установі.

Згідно з висновком цієї установи № 2024 від 02 грудня 2016 року, проведення експертизи було доручено ОСОБА_4 (т.1, а.с. 119-123).

Однак, вказаний висновок не можна вважати експертним висновком, в розумінні процесуального законодавства, оскільки зазначений фахівець згідно з Державним реєстром атестованих судових експертів мав свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, яке діяло до 30.03.2016 року, але було визнано недійсним 06.06.2012 року у зв'язку зі звільненням ОСОБА_4 з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз; проведення експертизи було здійснено по копії, що протирічить п.3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та п.1.1 Розділу «Почеркознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08 жовтня 1998 року з наступними змінами; вказана експертиза згідно з ст.7 Закону України «Про судову експертизу» могла бути проведена виключно державними спеціалізованими установами, оскільки почеркознавча експертиза відноситься до криміналістичних. Київська незалежна судово-експертна установа не є державною спеціалізованою установою, що здійснює судово-експертну діяльність.

У той же час, як на думку колегії, висновок ОСОБА_4, названий, як висновок експерта, в силу статей 54, 64 ЦПК України, можна вважати письмовим доказом у справі, оскільки та володіє спеціальними знаннями та навичками в області почеркознавства, хоча і не має відповідного свідоцтва на проведення такого виду експертиз.

Крім того, ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області по справі було призначено повторну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру.

Відповідно до висновку цієї експертизи (т.1, а.с. 233-237), підпис у договорі оренди від 05 травня 2016 року від імені ОСОБА_2 виконано не нею, а іншою особою.

Згідно з ст.ст.6, 14, 16 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Стаття 210 ЦК України передбачає, що правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно з ч.2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Відповідно до п. 24 постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1127 від 25.12.2015 року за результатом розгляду заяви уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації, а також за бажанням заявника надає інформацію з Державного реєстру прав чи рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі. На примірнику поданої заяви, що долучався до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником зазначаються відомості про отримання документів в повному обсязі.

Частина 1 статті 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 названого Кодексу.

Згідно з вимогами ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (ст.143 ЦПК України).

З метою ідентифікації виконавця підпису проводиться почеркознавча експертиза.

Згідно з ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами.

Задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі від 05 травня 2016 року, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт недійсності договору, оскільки він нею особисто не підписувався, в той час як відповідач протилежного належними та допустимими доказами не довів, хоча то було його процесуальним обов'язком.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з встановленими судом обставинами.

Позивач довела факт відсутності у неї волевиявлення на укладання спірного договору, оскільки всі її дії як до звернення до суду (звернення до поліції щодо розслідування факту укладання договору), так і під час розгляду справи (заявлення клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, надання зразків для її проведення) свідчили про те, що вона вказаний договір не укладала.

Відповідач не спростував вказаного позивачем, оскільки не надав суду доказів звернення до позивачки з пропозицією про укладання договору, її згоди на його укладання, інших письмових доказів, що підтверджували б волевиявлення позивачки на укладання договору.

На користь зазначеного виступає і те, що розірвання попередніх договорів оренди землі і укладення нових носили масовий характер, були вчинені практично в один, два дні, при тому, що орендодавці перебували в різних місцевостях, - як правило за місцем свого проживання, в той час, як реєстрація розірвання та реєстрація нових договорів відбувалася у м. Харкові, що фізично неможливо.

Крім копії спірного договору відповідачем не представлено жодного доказу на підтримку його позиції.

А за вказаних обставин, оскільки позивач заперечує факт укладання договору та отримання його екземпляру, а товариство повинно було довести, що вказаний договір укладався і надати оригінал договору для проведення експертизи.

Оскільки дві різні експертні установи, які проводили почеркознавчу експертизу у справі, надали висновки в яких містяться аналогічні обґрунтування про те, що підпис виконано не позивачем, а іншою особою, підтверджують обґрунтування позову.

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, висновок районного суду про наявність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди від 05 травня 2016 року є законним та обґрунтованим.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПП «Агротех» ніким із учасників процесу в установленому законом порядку не оскаржене. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПП «Агротех» про визнання договору оренди землі недійсним, апеляційним судом не переглядається взагалі.

Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998р. з наступними змінами та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998р., на експертне дослідження була надана лише копія(ксерокопія) договору оренди, не відповідають дійсності, так як експертом досліджувався оригінал договору оренди, наданий приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шепель Д.О.

Не є підставою для скасування рішення суду також доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції було порушено порядок призначення експертизи, що на думку апелянта свідчить про порушення норм процесуального законодавства, так як експертиза всупереч положенням п. 1.6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень була призначена не Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, зазначеному в додатку 1 до цієї Інструкції, а Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, виходячи з наступного.

В п. 1.6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998р. з наступними змінами, дійсно зазначено, що експертизи та дослідження проводяться експертними установами за зонами регіонального обслуговування згідно з Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до цієї Інструкції. Згідно даного Переліку Миколаївська область обслуговується Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз.

Однак, абзац другий п. 1.6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень передбачає також можливість за наявності обставин, що зумовлюють неможливість або недоцільність проведення експертизи в експертній установі за зоною регіонального обслуговування, призначення органом, який призначає експертизу (залучає експерта), доручити її виконання експертам іншої експертної установи, зазначивши відповідні мотиви.

Таким чином, саме по собі призначення проведення експертизи в експертній установі не за зоною регіонального обслуговування, не є безумовною підставою для скасування рішення суду, оскільки не порушенням норм процесуального права. Будь - яких посилань на те, що проведення експертизи саме Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України призвело до неправильного висновку експерта з наданням доказів цього, апеляційна скарга не містить. При цьому колегія суддів враховує також значну тривалість часу проведення експертиз Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, пов'язану з великим навантаженням, а також положення п. 1.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, яка передбачає, що призначення судових експертиз та експертних досліджень здійснюються у порядку, визначеному, зокрема, ЦПК України, Законом України «Про судову експертизу», іншими нормативно-правовими актами з питань судово-експертної діяльності та цією Інструкцією.

Статтею 143 ЦПК України передбачено, якщо сторони домовилися про залучення експертами певних осіб, суд повинен призначити їх відповідно до цієї домовленості. Крім того, особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту, заявляти відвід експерту, давати пояснення експерту, знайомитися з висновком експерта, просити суд призначити повторну, додаткову, комісійну або комплексну експертизу. А якщо проведення експертизи доручено спеціалізованій експертній установі, її керівник має право доручити проведення експертизи одному або кільком експертам, створювати комісії з експертів керованої ним установи, якщо судом не визначено конкретних експертів, у разі потреби замінювати виконавців експертизи, заявити клопотання щодо організації проведення досліджень поза межами експертної установи. Згідно діючого законодавства підзаконні акти, до яких відноситься Інструкція, підлягають застосуванню в частині, яка не суперечить закону.

Інші доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування рішення суду, а направлені на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції в межах наданих йому законом повноважень дав належну правову оцінку.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ватутіна» відхилити.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Н.В. Самчишина