провадження №2-п/279/7/17
Справа № 279/4730/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2017 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

судді Коваленко В.П.

при секретарі Комаровій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Коростенської районної ради, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що відповідачка з 2014 року разом із сімєю не проживає, створила іншу сімю , діти фактично проживають з батьком.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечила, ствердила, що вона також надає матеріальну допомогу на дочку ОСОБА_5, вона проживала разом з нею в період навчання в Михайлівській школі. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки.

За таких обставин суд вважає можливим розглядати справу без участі представника третьої особи, визнавши причину його неявки неповажною.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимоги , виходячи з таких підстав.

Як встановлено судом, 07 червня 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

Від шлюбу сторони мають двох дітей :

дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2014 року шлюб між сторонами розірваний. Рішення набрало законної сили.

Місцем проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 суд визначив з матірю .

Старша дочка ОСОБА_3, 27 жовтня 2016 року досягла повноліття, навчається в Житомирському педагогічному університеті.

Дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається на денній формі в коледжі м. Києва.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками , проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Аналогічну норму містить і частина 4 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», яка крім того, визначає, що предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із ч.ч.1-3ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За вимогами ст.160ч.3 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Із змісту коментованої статті випливає, що вона спрямована на врегулювання батьками, які проживають окремо , питання, з ким з них буде проживати дитина.

Відповідно до ч.1ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово .

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» розрізняє два поняття, які визначають місцезнаходження фізичної особи в залежності від тривалості перебування фізичної особи на території адміністративно-територіальної одиниці. Місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає протягом понад шість місяців на рік. Адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік є її місцем перебування.

Оскільки дочка сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на даний час проживає в готелі в м. Києві, навчається на денній формі навчання, то її місцем проживання є м. Київ.

Стаття 9 Конституції України визначає, що частиною національного законодавства України є чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України .

Конвенція «Про права дитини», що була ратифікована Верховною Радою України в 1991 році, має статус міжнародного договору та є частиною національного законодавства України.

Декларація прав дитини була прийнята в 1959 році резолюцією Організації Обєднаних Націй та не є міжнародним договором в розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України «Про міжнародні договори України». Положення Декларації можуть бути введені в національне законодавство, але до цього моменту немає підстав застосовувати Декларацію як джерело права.

Так, у статті 3 Конвенції « Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці керується саме вищезгаданими приписами Конвенції та покладає в основу своїх рішень принцип дотримання «якнайкращих інтересів дитини».

Дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 заявила, що вона однаково любить і матір, і батька . ЇЇ навчанням та розвитком піклується і батько, і мати. Більшу частину свого часу вона проводить в м. Києві. Додому приїздить не дуже часто.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 18 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 ствердила, що вона приїздить на канікули до батька, і до матері.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 213-215 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст.ст.160 , 161 Сімейного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Коростенської районної ради Житомирської області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Коваленко В.П.