У Х В А Л А

6 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 8 червня 2016 року та рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, третя особа - Перший заступник Міністра юстиції України ОСОБА_5, про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и л а :

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 10 лютого 2016 року,

залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 8 червня 2016 року, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 21 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилив, рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 8 червня 2016 року залишив без змін.

У лютому 2017 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 8 червня 2016 року та рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: статті 32 Конституції України, частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» та частини четвертої статті 277 ЦК України.

На підтвердження своїх вимог заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року, 24 грудня 2014 року та 19 травня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що інформація поширена Першим заступником Міністра юстиції ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року під час проведення брифінгу «Щодо виявлення обставин, що свідчать про спроби уникнути люстраційної перевірки» щодо позивача, є оціночними судженнями, а інформація, поширена Першим заступником Міністра юстиції України ОСОБА_5 під час інтерв'ю на телеканалі «24», не містить звинувачень ОСОБА_4 у причетності до підробки листа Міністерства юстиції України від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, оскільки вислів «…офіційну відповідь вона отримала 12 березня» відповідає дійсності, а вислів «…ті, хто підробляли цей документ дуже поспішали, бо, мабуть, пані ОСОБА_4 повинна була бути звільнена і вона шукала собі якісь шляхи» з огляду на характер мовно-стилістичних засобів є висловлюванням оціночних суджень.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року та 24 грудня 2014 року, суд погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій про задоволення позову про захист честі і гідності. При цьому суд установив, що поширена відповідачами інформація стосовно позивача є недостовірною, принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

В ухвалі від 19 травня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з

розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій, які встановивши, що позивачем поширена інформація стосовно відповідача, яка не є оціночним судженням, дійшли висновку про задоволення позову.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року, 24 грудня 2014 року, 19 травня 2016 року та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, встановлено різні фактичні обставини, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, третя особа - Перший заступник Міністра юстиції України ОСОБА_5, про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 8 червня 2016 року та рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко