Номер провадження: 22-ц/785/1117/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Цюри Т.В.

при секретарі Колмакові В.І., Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

Представник ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, вказуючи, що 26.06.2008 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 490079329, відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобовязання по видачі кредиту в сумі 12 318,75 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,99 % річних, строком до 26.06.2013 року, а ОСОБА_3 зобовязався своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі.

В забезпечення виконання зобовязань між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 26.06.2008 року укладено договір поруки № 490079329-П.

В порушення умов вказаного договору боржник прострочив виплату грошової суми, тому, у звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості у розмірі 43 718,55 гривень та судовий збір у розмірі 437,19 гривень (т. 1 а. с. 2-4).

В процесі слухання справи ПАТ «Альфа-банк» уточнив свої позовні вимоги і остаточно просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість у розмірі 264 720,59 гривень та в рівних частках судові витрати у розмірі 437,19 гривень (т. 1 а. с. 63, 93-95).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Альфа-банк» відмовлено (т. 1 а. с. 210).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 1 а. с. 213-215).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ПАТ «Альфа-Банк» підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів за яку суму було реалізоване заставлене майно відповідача ОСОБА_2, чи було воно взагалі реалізовано та яка сума пішла на погашення боргу.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Судом встановлено, що 26.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 490079329, за умовами якого ПАТ «Альфа-Банк» надав на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, а ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 12 318,75 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,99 % річних, строком до 26.06.2013 року.

З метою забезпечення виконання боржником зобовязань за кредитним договором 26.06.2008 року між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки (т. 1 а. с. 10).

01.09.2008 року банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки по кредиту до 17% , про що ОСОБА_3 був повідомлений шляхом направленого рекомендованого листа на його адресу.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629, ч. 1 ст. 610 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором не виконав, в звязку з чим ПАТ «Альфа-банк» звернувся до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490079329 від 26.06.2008 року станом на 26 квітня 2011 року, яка на момент вирішення спору становила 72 614,72 гривень, з яких - сума заборгованості по кредиту 61 710,28 гривень, сума заборгованості за процентами по кредиту 1 042,52 гривень, пеня - 9 861,88 гривень.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15 червня 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі: за кредитом 61 710,8 гривень, по відсотках 1 042,56 гривень, пеня 9 861,88 гривень та судові витрати по справі (т. 1 а. с. 64-67).

У звязку з наявністю вказаного рішення ПАТ «Альфа-Банк» уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором за період з 16.06.2011 року по 09.06.2014 року, а саме заборгованість за процентами в сумі 7 718,84 гривень, пеня в сумі 257 001,75 гривень.

Проте, в процесі слухання справи, суду було надано рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 22 січня 2015 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 490079329 від 26.06.2008 року за період з 16 червня 2011 року по 01.12.2014 року, а саме: заборгованість по відсоткам - 10 112,28 гривень, пеня 443 811,86 гривень (т. 2 а. с. 77-79).

Представник ПАТ «Альфа-Банк» пояснив у судовому засіданні в апеляційній інстанції, що не знав про наявність цього рішення, оскільки зверталась до третейського суду інша філія ПАТ «Альфа-Банк».

Оскільки ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором № 490079329 від 26.06.2008 року за період з 16.06.2011 року по 09.06.2014 року, який співпадає з періодом стягнення суми заборгованості за рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 22 січня 2015 року, яким стягнута заборгованість за період з 16 червня 2011 року по 01.12.2014 року, по відсоткам - 10 112,28 гривень, пеня 443 811,86 гривень, що унеможливлює подвійне стягнення суми заборгованості позичальника ОСОБА_3 за той саме період та за тими самими складовими кредиту (відсотки, пеня).

Що стосується стягнення заборгованості з ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

ОСОБА_2 є поручителем перед банком за порушення обовязків по кредитному договором № 490079329 від 26.06.2008 року.

Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов'язання.

Так, у справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань боржника за основним договором. Кінцевий термін повернення кредиту - до 26 червня 2013 року (п. 5.3 договору поруки).

Унаслідок порушення боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати з позичальника стягнення заборгованості за кредитним договором, звернувшись в квітні 2011 року з позовом до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» (т. 1 а. с. 64-67).

Отже, пред'явивши позов про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від дати звернення до суду.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Оскільки з позовом до поручителя кредитор звернувся лише 14.11.2013 року, а позовна заява ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по кредитному договору надійшла до суду в квітні 2011 року, то у зв'язку з пропущенням шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя позовні вимоги по цій справі не підлягають задоволенню.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного обґрунтування судового рішення, у звязку з чим рішення Суворовського суду м. Одеси від 29 березня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

ОСОБА_4