Провадження № 22-ц/773/406/17 Категорія: 53 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар - Черняк О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Козлюк З.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» про визнання дій незаконними, зобов'язання видачі наказу про звільнення, проведення розрахунку, видачу трудової книжки, стягнення компенсаційних виплат та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 лютого 2017 року в даній справі в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Посилається на те, що рішення судом першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПАТ «Волиньгаз» у якому просила визнати дії ПАТ «Волиньгаз» щодо не звільнення її із займаної посади згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв'язку з порушенням законодавства про працю та умов колективного договору, не законними; зобов'язати ПАТ «Волиньгаз» видати наказ про її звільнення із займаної посади згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв'язку з порушенням законодавства про працю та умов колективного договору; зобов'язати ПАТ «Волиньгаз» у відповідності до ст.47 КЗпП України провести розрахунок з нею і видати трудову книжку з записом про звільнення із займаної посади згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв'язку з порушенням законодавства про працю та умов колективного договору; стягнути з ПАТ «Волиньгаз» на її користь належні компенсаційні виплати відповідно до ст.44 КЗпП України в сумі 12486,18грн., стягнути з ПАТ «Волиньгаз» на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (з 15.07.2016р. по 08.02.2017р.) згідно ст.117 КЗпП України в сумі 30048,44грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні порушення відповідачем законодавства про працю, умов колективного договору. Такий висновок відповідає встановленим обставинам справи.

Судом встановлено, що 06 вересня 1996 року ОСОБА_1 прийнята на роботу у відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (тепер - ПАТ «Волиньгаз») на посаду контролера служби обліку газу. 20 травня 2002 року ОСОБА_1 переведена на посаду диспетчера автомобільного транспорту автотранспортної служби ВАТ «Волиньгаз». 26 лютого 2007 року переведена у ПАТ «Волиньгаз» на посаду інженера з підготовки кадрів. 23 грудня 2015 року ОСОБА_1 звільнено у зв'язку із скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. 07 червня 2016 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 поновлено на посаді інженера з підготовки кадрів у ПАТ "Волиньгаз" з 23 грудня 2015 року. Згідно наказу ПАТ "Волиньгаз" від 08 червня 2016 року №146 ОСОБА_1 поновлено на посаді інженера з підготовки кадрів управління з персоналу ПАТ "Волиньгаз" з 23 грудня 2015 року та допущено її до фактичного виконання обов'язків.

ОСОБА_1 надіслала 12 липня 2016 року заяву про звільнення з роботи 15 липня 2016 року за власним бажанням, відповідно частини 3 статті 38 КЗпП України у зв'язку із порушенням адміністрацією законодавства про працю, умов колективного і трудового договору, яка отримана ПАТ «Волиньгаз» 13 липня 2016 року.

Відповідачем не проведено звільнення позивача з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України і позивач продовжує перебувати у трудових відносинах з підприємством.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно положень ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колективний договір публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» на 2014-2019 роки прийнятий на конференції представників трудових колективів ПАТ «Волиньгаз», протокол №1 від 25.12.2013р., зареєстрований управлінням економіки Луцької міської ради, реєстраційний номер 179 від 27.12.2013р.

На підприємстві діють Правила внутрішнього трудового розпорядку, затверджені конференцією представників трудових колективів ПАТ «Волинь газ» 25.12.2013р., які мають на меті забезпечення чіткої організації праці, належних безпечних умов праці, підвищення її продуктивності та ефективності, раціональне використання робочого часу, зміцнення трудової дисципліни.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2016 року ОСОБА_1 поновлено на посаді інженера з підготовки кадрів у ПАТ "Волиньгаз". На виконання рішення суду головою правління ПАТ "Волиньгаз" видано наказ №146 від 08 червня 2016 про поновлення на посаді ОСОБА_1 та допущення до фактичного виконання обов'язків з моменту з'явлення останньої на роботі.

Позивач була фактично допущена до виконання роботи 08.06.2016р. і у неї була можливість виконувати свої обов'язки. З 10 червня 2016 року по 08 липня 2016 року включно ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні, а з 11 липня 2016 року по 20 липня 2016 року включно перебувала на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листками непрацездатності від 08.07.16р., та 11.07.16р. Фактично позивач пропрацювала після її поновлення на роботі два робочих дні.

Так, згідно ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2)ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

В акті перевірки Управлінням Держпраці у Волинській області додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування (ПАТ «Волиньгаз») №04-0017/244 від 12 серпня 2016 року зазначено, що після поновлення на роботі ОСОБА_1 забезпечено робочим місцем, кабінет обладнано необхідними меблями, комп'ютерною технікою та засобами зв'язку. З правилами внутрішнього трудового розпорядку та умовами колективного договору ОСОБА_1 ознайомлено 09 червня 2016 року, з посадовою інструкцією - 20 листопада 2010 року. Посадові обов'язки, умови праці позивача - інженера з підготовки кадрів, не були змінені, нова посадова інструкція відносно даної посади не приймалась.

Посилання позивача на те, що її не ознайомлено з посадовою інструкцією інженера з підготовки кадрів, положенням про відділ, не ознайомлено з наказами, які були видані за час її відсутності, не облаштовано робоче місце є необґрунтованими і безпідставними.

09 червня 2016 року позивач подала заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на 10 червня 2016 року в зв'язку з сімейними обставинами.

Відповідно до ч.2 ст.84 КЗпП України за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Згідно умов колективного договору працівникові за його заявою може бути надана відпустка без збереження заробітної плати за сімейними обставинами та з інших поважних причин тривалістю, що встановлена чинним законодавством, за умови погодження її Адміністрацією.

Отже, за змістом цих норм працівнику може бути надана така відпустка, проте це не є обов'язком працедавця.

Наказу про надання відпустки позивачу 10 червня 2016 року видано не було, що не є порушенням законодавства про працю та умов колективного договору. Крім того, з 10 червня 2016 року позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні.

За умовами колективного договору адміністрація зобов'язана організувати проведення попередніх (при прийнятті на роботу), забезпечити за рахунок підприємства проходження періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, що зайняті на важких роботах, роботах із шкідливими та небезпечними умовами, а також осіб віком до 21 року. На час проходження медогляду за працівником зберігається середній заробіток. Видача позивачу направлення на обов'язковий попередній медичний огляд працівника, який вона не пройшла, не порушує її права.

11 липня 2016 року голові правління ПАТ «Волиньгаз» від ОСОБА_1 надійшла заява про надання частини щорічної відпустки з 11 липня 2016 року по 24 липня 2016 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, датована 02 липня 2016 року. Згідно наказу від 13 липня 2016 року №255-в ОСОБА_1 надано відпустку з 11 по 24 липня 2016 року, з яким її ознайомлено 21 липня 2016 року. ПАТ «Волиньгаз» листами від 13 липня 2016 року №1073/15-01, 19 липня 2016 року №1106/15-01 повідомляло ОСОБА_1 про надання відпустки терміном 14 календарних днів і запросило з'явитись для ознайомлення з відповідним наказом.

Згідно ст.74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.79 КЗпП України щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

За умовами колективного договору з метою забезпечення своєчасного нарахування та виплати працівнику заробітної плати за час щорічної відпустки, конкретний період надання щорічних відпусток у межах, встановлених графіком, повинен бути узгоджений між працівником та адміністрацією не пізніше, ніж за два тижні до початку відпустки.

ОСОБА_1 не погоджувала з адміністрацією підприємства конкретного періоду щорічної відпустки за два тижні до її початку, як це передбачено умовами колективного договору.

Бухгалтерією ПАТ «Волиньгаз» 15 липня 2016 року проведено нарахування заробітної плати за час щорічної відпустки, яку було виплачено 22 липня 2016 року. Матеріальна допомога на оздоровлення до відпустки була виплачена у грудні 2016 року.

Згідно додатку 2 до Колективного договору дата виплати матеріальної допомоги на оздоровлення підприємством може бути перенесена на четвертий квартал поточного року.

Адміністрацією надано за заявою ОСОБА_1 щорічну відпустку, а тому факт відмови у наданні щорічної відпустки і виплаті матеріальної допомоги не підтверджується.

В судовому засіданні не встановлено підвищення заробітної плати з 01.11.2015р. всім працівникам, крім позивача.

Крім того, з заявою про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України ОСОБА_1 звернулась 12 липня 2016 року, а тому події, які відбулися після цієї дати не можуть братись до уваги, так як не були підставами для написання заяви про звільнення.

23 грудня 2015 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, а 07 червня 2016 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 поновлено на посаді. Таким чином, права позивача були захищенні шляхом поновлення її на посаді і повторно вміняти це порушення адміністрації немає підстав.

Суд першої інстанції правильно зазначив у рішенні, що вимоги щодо покладення зобов'язань на відповідача щодо звільнення її з роботи з 15 липня 2016 року є неналежним способом захисту.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів про порушення законодавства про працю та умов колективного договору і встановлено відсутність порушення відповідачем законодавства про працю, умов колективного договору відносно позивача.

Оскільки відмовлено у вимогах щодо визнання дій відповідача неправомірними, зобов'язання видати наказ про звільнення згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України, то відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення компенсаційних виплат відповідно до ст.44 КЗпП України та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: