Справа № 748/2436/16-ц Провадження № 22-ц/795/557/2017 Головуючий у I інстанції -Меженнікова С. П. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Губар В.С.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 18.01.2017, яким позовні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення боргу задоволено частково, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

За доводами апеляційної скарги рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неповному з»ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Скаржник посилається, що надана позивачем розписка не є належним доказом укладення між сторонами договору позики, та не містить істотних умов договору позик таких як: умови отримання позичальником в борг грошей та дати отримання коштів від позивача.

Зазначає, що не є обгрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи висновки суду щодо відсутності підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності та переривання цього строку, а також щодо не стягнення коштів з поручителя ОСОБА_4

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача та відповідача такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про відхиленння апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що між ОСОБА_3Г та ОСОБА_1 було укладено договір позики, що підтверджується оригіналом розписки, частину якого було повернуто, через довірителя ОСОБА_4, вимоги щодо якого, як до поручителя не задоволено, з врахуванням відсутності належним чином доведених обставин щодо наявності договору поруки.

Висновки суду в цій частині відповідають встановленим по справі обставинам та вимогам нормативних актів, які регулюють правовідносини між сторонами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Крім того судом було задоволено вимоги щодо стягнення 3 % річних з ОСОБА_3 правильність розрахунку яких сторонами не оскаржується, тому не є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що 30.03.2010 була складена розписка зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 винен ОСОБА_3 гроші в сумі 27 000 доларів США. 13500 доларів США. Зобов»язувався віддати 1 квітня 2010 року після отримання документів на нерухоме майно в с. Козероги. Зобов»язувався суму, яка залишилась в розмірі 13500 доларів США в термін 30 місяців виплатити рівними частинами згідно графіку. Свідком передачі грошей є ОСОБА_4 - поручитель (а.с. 34).

Зворотня сторона вказаної вище розписки містить відомості про дату та суму повернення коштів, які поверталися ОСОБА_4

Виходячи з презумпції достовірності правочину, апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про відсутність позики як такої, оскільки оригінал розписки, який приєднаний до матеріалів справи розцінений судом, як належний і допустимий доказ, який підтверджує факт отримання вказаних в розписці грошей та доказом укладання договору позики, а отже твердження про те, що борг відсутній, оскільки грошові кошти насправді не були одержані від позикодавця, не доведено.

Отже, власноручно написана відповідем розписка є правочином, укладеним в письмовій формі, який має ознаки договору позики, оскільки відображає вже вчинену дію щодо отримання грошових коштів.

Окрім того, у правовому висновку про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, який міститься в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Встановлено, що оригінал боргової розписки знаходиться у позивача та наданий до матеріалів справи, відтак, відповідач не виконав свій обов"язок щодо повернення коштів.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Не спростовують правильність висновків суду і доводи апеляційної скарги, про не уповноваження боржником вчинення дій ОСОБА_4 на передачу частини боргу, внаслідок чого відбулося переривання перебігу строку позовної давності, оскільки не спростованими по справі є докази, на зворотній стороні розписки від 30.03.2010 року, які свідчать про повернення позики на загальну суму 1100 дол. США, останній платіж датований 07.02.2014 року.

Таким чином, з врахуванням, вчинення дій щодо повернення боргу, в тому числі і через ОСОБА_4, який в своїх запереченнях, як сторона по справі підтвердив, що був свідком отримання ОСОБА_1 у ОСОБА_3 в борг 27000 дол. США та передавав кошти в рахунок повернення боргу у лютому 2014 року (а.с. 45), висновки суду щодо переривання перебігу строку позовної давності є обґрунтованими та не спростовані належними і допустимими доказами.

Посилання в апеляційній скарзі, щодо не з»ясування судом достовірності інформації викладеної у запереченнях ОСОБА_4, який не був допитаний як свідок, та висновків суду щодо відсутності поручительських зобов»язань ОСОБА_4 перед позивачем, оскільки останнього зазначено в розписці в якості поручителя, не можуть бути підставою, для скасування, оскільки обставини на які посилається скаржник не доведені належними і допустими доказами, а обставини викладені в запереченнях в належний спосіб не спростовані.

Висновки суду в цій частині ґрунтуються на матеріалах справи, як вбачається, судом першої інстанції оцінка доказів здійснена згідно з положеннями ч. 1 - 4 ст. 212 ЦПК України в їх сукупності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: