Провадження № 2/521/891/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 листопада 2017 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Гуревського В.К.

За секретаря - Ардаковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним,-

в с т а н о в и в:

До Малиновського районного суду м. Однеси позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, та просила визнати договір іпотеки посвідчений 26 квітня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 1377 визнати недійсним.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 26 квітня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 014/0054/82/73827, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 60588,0 доларів США, строком 120 місяців по 26 квітня 2017 року, із відсотковою ставкою по кредиту становила 13,75% річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, згідно графіку погашення кредиту, додатків. У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором в іпотеку банку надано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира складається з двох житлових кімнат, житловою площею 31,9 кв. м., загальною площею 63,4 кв. м., яка належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна №1105, зареєстрованого на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» 05 серпня 1996 року, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 07 серпня 1996 року в книзі № 181 пр., на сторінці № 154, за реєстровим № 498.

ОСОБА_1 стало відомо, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0054/82/73827 від 26 квітня 2007 року з батьків позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_3, справа № 521/11554/15-ц знаходиться в провадженні судді Малиновського районного суду м. Одеси Целуха А.П.

Укладанням Договору іпотеки від 26 квітня 2006 року за реєстровим № 1377 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 батьки позивача порушили її права, а саме: на час укладання договору іпотеки позивачці було 14 повних років та була неповнолітньою особою у відповідності до ч. 2 ст. 6 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 3, ч. 7 ст. 7, п. 1 ч. 2 ст. 177 Сімейного кодексу України, ч. 3 та 4 ст. 29 ЦК України, ч. 2 ст. 64, ст. 150, ст. 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 71, 203, 215, 216, ч. ч. 1, 6 ст. 203, 224, ч. 1 ст. 405 ЦК України, ч. 3 ст. 17, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, ст. 8 ЦПК України, ст. 2 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вбачається, передача нерухомості в іпотеку відбулася всупереч вищезазначеним вимогам без попередньої згоди органу опіки та піклування, спірний договір іпотеки не відповідає вимогам закону, а тому він підлягає визнанню недійсним як такий, що порушує майнові права неповнолітньої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателєм у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 7 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» після оформлення встановленого законодавством документа про право власності іпотекодавця на нерухомість, що є предметом іпотеки, іпотекодержатель реєструє у встановленому законом порядку обтяження прав власника на нерухомість. Якщо іпотечним договором передбачено накладення заборони відчуження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, нотаріус накладає таку заборону за повідомленням іпотекодержателя. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація застави повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, державна реєстрація іпотек у той час регулювалася Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (утратив чинність 31 січня 2013 року), та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 при посвідченні Договору іпотеки від 26 квітня 2007 року за реєстровим №1377 накладено заборону відчуження зареєстровану в реєстрі за № 79 від 26 квітня 2007 року, реєстраційний номер обтяження в єдиному реєстрі заборон відчудження об'єктів нерухомого майна № 4874521 та накладено обтяження іпотекою в реєстрі обтяжень Державного реєстру іпотек № 4876189.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься відповідний запис. Пунктами 74, 75 Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07 лютого 2014 року, № 2 «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» доручено судовій палаті у цивільних справах спільно з управлінням правової роботи на основі узагальнення підготувати інформаційний лист апеляційним судам. Так, пунктом 6 Листа Вищого спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07 лютого 2014 року, «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону N 3425-ХІІ право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.Тобто закон визначає досить широке коло осіб, правомочних оскаржувати нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні. Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких було вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір. Саме таке процесуальне правило визначення суб'єктного складу осіб наведене у ст. 50 Закону № 3425-ХІІ. Таким чином, є доцільним залучити до цієї справи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, у якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору, оскільки правочин договір іпотеки дійсність якого оспорюється посвідчувався саме нею.

Відповідач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у судовому засіданні позов не визнав, надав до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на таке. 26 квітня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 014/0054/82/73827, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 60588,0 доларів США, строком 120 місяців по 26 квітня 2017 року, із відсотковою ставкою по кредиту становила 13,75% річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, згідно графіку погашення кредиту, додатків.

У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки від 26 квітня 2007 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 31,9 кв. м., загальна площа квартири 63,4 кв. м., яка належить Іпотекодавцям на підставі договору № 1105 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» 05 серпня 1996 року, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 07 серпня 1996 року в книзі № 181пр, на сторінці № 154, за реєстровим № 498. Позивач у своїх вимогах просить визнати недійсним Іпотечний договір від 26 квітня 2007 року, бо зазначений Іпотечний договір було укладено без дозволу органів опіки та піклування. Банк вважає вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав.

Позивачзазначила, що на момент укладання договору іпотеки їй було 14 повних років та вона була неповнолітньою особою у відповідності до ч. 2 ст. 6 СК України, ст. 29 ЦК України і т.д. Аналізуючи надані позивачемаргументи у позовній заяві, докази щодо права власності або права користування малолітньої дитини на іпотечне майно відсутні. Зміст договору іпотеки не суперечить актам цивільного законодавства і моральним принципам, що було роз'яснено ухвалою Верховного Суду України від 23 липня 2008 року,листом Верховного Суду України від 01 лютого 2015 року, п. 44 Постанови пленуму ВСС від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», тобто підстав для визнання Іпотечного договору від 26 квітня 2007 року недійсним відсутні. Відповідно до ст. ст. 203, 215, 525, 526 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент його здійснення стороною вимог правомірності правочину (ст. 203 ЦК України), Іпотечний договір від 26 квітня 2007 року, підписаний між Банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладений згідно з вимогами ст. 203 ЦК України, не суперечить чинному законодавству, є дійсними та обов'язковими для виконання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, надав до суду лист та висновок від 06 липня 2016 року за №1948/01-20, в яких зазначено, що згідно із п. 1 ч. 2 ст. 177 СК України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №24-02-ІІІ, ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 02 червня 2005 року за «2623-ІV, ст. 29, ч. ч. 1, 6 ст. 203, ч. 1 ст. 224, 405 ЦК України, пунктами 1.9, 1.10 гл. 2 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/2059, ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», вбачається, що відповідно оскаржуваного договору іпотеки, батьки дитини, іпотеко давці - ОСОБА_3, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_4, мешкає за адресою: АДРЕСА_4. Фактів проживання неповнолітньої дитини саме в квартирі АДРЕСА_1 позивачем не надано. Органом опіки та піклування дозвіл на укладення даного іпотечного договору надався. З наявних в матеріалах справи документів, однозначно визначити факт порушення або непорушення законних інтересів, майнових та немайнових прав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок укладення договору іпотеки від 26 квітня 2007 року, не можливо.

Тому, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації залишає визначення факту порушення або не порушення законних інтересів майнових та немайнових прав неповнолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, по справі № 522/24980/15 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору іпотеки недійсним, на розсуд суду.

07 грудня 2016 року у судовому засіданні Малиновським районним судом м. Одеси були залучені до участі у справі співвідповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_15 були надані до суду письмові додаткові пояснення, в яких зазначила, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду предмет цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною шостою статті 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено т. ст. 203, 215 ЦК України. Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів іпотеки суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (стаття 405 ЦК України та ч. 3 ст. 29 ЦК України). Ця позиція підтверджується правовим висновком Судової палати у цивільних справах Верховного суду, висловлюваним у Постанові від 16 березня 2016 року, винесеної по справі № 6-2918цс15.

ОСОБА_1, якій на дату укладення її батьками договору іпотеки, виповнилося 14 років, тобто вона була неповнолітньою особою, проживала у квартирі АДРЕСА_1, яка є предметом договору іпотеки. Факт проживання ОСОБА_1 за зазначеною адресою підтверджується належними доказами. Так, на адвокатський запит до Одеської загальноосвітньої школи № 18 І-ІІІ ступенів ОМР, листом від 13 травня 2016 року за вих. № 213 було надано інформацію останнім, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчалася у Одеські ЗОШ № 18 з 1999 року по 2009 рік та на момент навчання мешкала за адресою АДРЕСА_1. В квартирі АДРЕСА_4, позивачка була зареєстрована 12 грудня 2008 року, при досягненні нею 16 років, при отриманні паспорту, а тому цей факт не доводить те, що позивачка проживала у вказаній квартирі 16 квітня 2007 року, тобто на день укладання договору іпотеки.

Зазначена квартира АДРЕСА_4 не належить на праві власності ані ОСОБА_1, ані ОСОБА_3, ані ОСОБА_4, а тому не може розглядатися як місце постійного проживання позивачки. Враховуючи на те, що на день укладання договору іпотеки (26 квітня 2007 року) позивачка була неповнолітньою, та не була присутня в нотаріальній конторі при укладанні її батьками договору іпотеки з ОСОБА_3, умови договору іпотеки, які вказують на те, що на предмет іпотеки відсутні права неповнолітніх дітей, не можуть розглядатися як доказ того, що позивачка не мала права користування АДРЕСА_1. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Відтак, договір іпотеки, що вчинений власниками стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Про те, що квартира АДРЕСА_1, в якій проживає позивачка, знаходиться в іпотеці, позивачка дізналася лише у липі 2015 року, коли ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подав до Малиновського суду м. Одеси позов про звернення стягнення з її батьків, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 49715,18 доларів США. Після цього позивачка дізналася про те, що ОСОБА_3 уклав 26 квітня 2007 року кредитний договір з Банком, та забезпеченням повернення вказаного кредиту є іпотека АДРЕСА_1, в якій проживала та проживає позивачка. Враховуючи те, що на єдине житло, в якому мешкає позивачка, може бути звернено стягнення за зобов'язаннями ОСОБА_3, договір іпотеки від 26 квітня 2007 року посвідчений ОСОБА_5 за реєстровим № 1377, порушує права ОСОБА_1.

Третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю та у разі ухвалення рішення врахувати інтереси дитини.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає у задоволені необхідно відмовити з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, свідка, представлених письмових доказів.

У судовому засіданні встановлено, що 26 квітня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 014/0054/82/73827.

Відповідно до п. 1 кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 60588,00 доларів США, а Позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту.

Кредит надавався на строк 120 місяців по 26 квітня 2017 року, погашення кредиту здійснювалося згідно графіку погашення кредиту (додаток № 2 до Договору), відсоткова ставка по кредиту становила 13,75% річних.

У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки від 26 квітня 2007 року.

Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 31,9 кв. м., загальна площа квартири 63,4 кв. м., яка належить Іпотекодавцям на підставі договору № 1105 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» 05 серпня 1996 року, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 07 серпня 1996 року в книзі № 181пр, на сторінці № 154, за реєстровим № 498.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_1, позивач по справі, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22 жовтня 1992 року, запис №1693, батьками зазначені: батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_4.

Згідно листа Одеської загальноосвітньої школи № 18 І-ІІІ ступенів від 13 травня 2016 року за вих. № 213, вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчалася у Одеські ЗОШ № 18 з 1999 року по 2009 року та на момент навчання мешкала за адресою АДРЕСА_1.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1зазначила, що на момент укладання договору іпотеки їй було 14 повних років та вона була неповнолітньою особою у відповідності до ч. 2 ст. 6 СК України (неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років).

Надалі у тексті позовної заяви позивач посилається на норми законодавства, які стосуються малолітньої особи, а саме ст. 29 ЦК України і т. д.

Роз'ясняючи дане питання, Верховний Суд України ще у своїй ухвалі від 23 липня 2008 року зазначив, що право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи (рішення № 2270896 в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Значну увагу розглядуваному питанню Верховний суд України приділив у своєму Листі від 01 лютого 2015 року - Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна. Повністю наведемо цитату з цього Аналізу, яка знаходиться в розділі III.

«З надісланих узагальнень апеляційних судів України вбачається, що при вирішенні справ про визнання недійсними договорів іпотеки, укладених без дозволу органу опіки і піклування, основною проблемою є визначення, чи має право користування певним житлом дитина і як саме має бути підтверджене це право.

Із 2012 року зазначене було закріплене на нормативному рівні. Так, пунктами 1.9, 1.10 гл. 2 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595; далі - Порядок № 282/20595) передбачено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подання йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні чи неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувана дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Таким чином, відповідно до практики Верховного Суду України та вимог Порядку № 282/20595 наявність права користування житлом дитиною доводиться її реєстрацією в цьому приміщенні.

У даному же випадку, аналізуючи надані ОСОБА_1аргументи у позовній заяві, докази щодо права власності або права користування малолітньої дитини на іпотечне майно відсутні.

Згідно з даними наданими позивачем у позовній заяві, ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4.

За п. 44 Постанови пленуму ВСС від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Положення статті 12 Закону України від 02 червня 2005 року № 2623-ІV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають безпритульні діти, діє з 01 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюються (стаття 58 Конституції України)».

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент його здійснення стороною вимог правомірності правочину (ст. 203 ЦК України).

Судом встановлено, що зміст договору іпотеки не суперечить актам цивільного законодавства і моральним принципам, що було роз'яснено вище, а тому підстав для визнання Іпотечного договору від 26 квітня 2007 року недійсним відсутні.

Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору.

Отже, Іпотечний договір від 26 квітня 2007 року, підписаний між Банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладений згідно з вимогами ст. 203 ЦК України, не суперечить чинному законодавству, є дійсними та обов'язковими для виконання.

Відповідно до ст. 629 УК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідним у задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки від 26.04.2007 р. р.№ 1377 недійснимвідмовити.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Керуючись ст. ст. 10, 11 Закону України «Про захист прав споживача», ст. ст. 16, ст. ст. 203, 215, 525, 526 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 61, 88, 212, 214-215, 217 ЦПК України, СУД -

В И Р І Ш И В

У задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки від 26.04.2007 р. р.№ 1377 недійсним- відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.К.Гуревський