Справа № 216/6294/16-ц
Провадження 2/216/885/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді - Сидорак В.В.

за участю секретаря:

судового засідання ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, в якому просив визнати за ним за набувальною давністю право власності на належну померлій ОСОБА_3 1/25 частину домоволодіння №257 по вулиці Кобилянській у місті Кривому Розі і складається з житлового будинку А-1 житловою площею 65,4 кв.м, загальною площею 134,4 кв.м, літньої кухні Б (цегла), літньої кухні В (глина), сараю Г, сараю Д, сараю Е, вбиральні Ж, вбиральні З, водоколонки І, огорожі І-4, замощення ІІІ.

Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини:

22 квітня 2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подарували йому, а він прийняв у дар, 24/25 частини садиби (домоволодіння) за вищевказаною адресою, яка в цілому складається з житлового будинку А-1 житловою площею 65,4 кв.м, загальною площею 134,4 кв.м, літньої кухні Б (цегла), літньої кухні В (глина), сараю Г, сараю Д, сараю Е, вбиральні Ж, вбиральні З, водоколонки І, огорожі І-4, замощення ІІІ. Вказана обставина підтверджується договором дарування частини домоволодіння від 22.04.2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7224779 від 12.05.2005 року.

Разом з подарованими йому 24/25 частинами садиби (домоволодіння) він з 22.04.2005 року по теперішній час, тобто протягом більше одинадцяти років, відкрито та безперервно володіє 1/25 частиною цієї ж садиби (домоволодіння), яка належить на праві власності ОСОБА_3, померлої 15.06.1998 року. Місце знаходження правовстановлюючих документів на належну ОСОБА_3 1/25 частину садиби (домоволодіння) йому не відоме.

Спадкоємців у померлої ОСОБА_3 немає.

На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд заявлені позовні вимоги задоволити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник позивача, ОСОБА_6, у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте подав суду письмову заяву у якій просить суд розглянути цивільну справу без участі представника виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.201).

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи:

ОСОБА_2 на підставі договору дарування частини домоволодіння від 22 квітня 2005 року належить 24/25 частин домоволодіння, яке в цілому складається з житлового будинку А-1 житловою площею 65,4 кв.м, загальною площею 134,4 кв.м, літньої кухні Б (цегла), літньої кухні В (глина), сараю Г, сараю Д, сараю Е, вбиральні Ж, вбиральні З, водоколонки І, огорожі І-4, замощення ІІІ, що знаходяться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Кобилянського, буд. №257 (а.с.6), що також підтверджується витягом КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7224779 від 12.05.2005 року (а.с.7).

Разом із тим, як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27 березня 1959 року Першою Криворізькою нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №2-629, 1/25 частина вищевказаного домоволодіння за життя належала ОСОБА_3 (а.с.42).

15 червня 1998 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла, що стверджується копією актового запису про смерть №1018 від 15.06.1998 року (а.с.183-184).

Проте, як видно з листа першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, з заявою про прийняття або про відмову від спадщини після померлої 15.06.1998 року ОСОБА_3 до нотаріальної контори в шестимісячний термін ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.34-37).

Разом із тим, допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що власником спірного домоволодіння був її дід, який одружився із ОСОБА_3, від шлюбу дітей вони не мали. Про вказане їй розповідала мати. Після смерті дідуся її мати стала власником 24/25 частини будинку №257 по вулиці Кобилянській у місті Кривому Розі де і проживала до своєї смерті. Зазначену частку мати заповіла їй. При цьому вказала, що 1/25 частина вказаного домоволодіння після смерті дідуся належала його дружині ОСОБА_3. Покійна ОСОБА_3 не мала ані дітей, ані родичів. Також зазначила, що приблизно у 2005 році вона подарувала свою частину домоволодіння позивачу.

Крім того, свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що їй не відомо хто така ОСОБА_3. Приблизно у 2001 році домоволодіння №257 по вулиці Кобилянського у місті Кривому Розі Дніпропетровської області було виставлено на продаж, а десь у 2005 році до неї, як глави квартального комітету, прийшов ОСОБА_2 з прохання прописати його та членів його сімї за вищевказаною адресою, які мешкають там до теперішнього часу.

З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини виникли між сторонами щодо наявності або відсутності у позивача права власності на частку нерухомого майна, належного померлому, яке виникло за набувальною давністю, внаслідок чого до таких відносин слід застосувати положення Цивільного кодексу України, які регулюють питання виникнення права власності.

Зокрема за приписами частин 1 та 4 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

При цьому відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року N 5 при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі:

- майно може бути об'єктом набувальної давності;

- добросовісність володіння;

- відкритість володіння;

- давність володіння та його безперервність;

- відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

- відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Судом встановлено, що починаючи з 2005 року ОСОБА_2 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується актом від 11 травня 2017 року за підписом сусідів, посвідченим головою квартального комітету №70 ОСОБА_7 (а.с.186).

При цьому, останній сплачував комунальні послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення (а.с.47-173).

Таким чином, судом було встановлено, що позивач правомірно заволодів та більше десяти років відкрито та безперервно користувався майном у вигляді 1/25 частини домоволодіння № 257 по вулиці Кобилянського у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, тому суд вважає правомірним виникнення у позивача права власності на вказане майно за набувальною давністю.

За приписами ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 277-278 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 за набувальною давністю право власності на належну ОСОБА_3 1/25 частину садиби (домоволодіння), яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Кобилянського, будинок №257 (двісті пятдесят сім) і складається з житлового будинку А-1 житловою площею 65,4 кв. метри, загальною площею 134,4 кв. метри, літньої кухні Б (цегла), літньої кухні В (глина), сараю Г, сараю Д, сараю Е, вбиральні Ж, вбиральні З, водоколонки І, огорожі І-4, замощення ІІІ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційної судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Сидорак