Справа № 525/1179/17
Провадження № 2/525/412/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2017 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мати - ОСОБА_3, зареєстрована та проживала на момент смерті за адресою: АДРЕСА_1. До складу спадкового майна, поряд з іншим, увійшли земельні ділянки, а саме: - земельна ділянка для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; ця земельна ділянка перейшла у спадщину її матері ОСОБА_3 після смерті її батька ОСОБА_4, мати позивачки отримала свідоцтво про право на спадщину на цю земельну ділянку 04.12.1997 року, але не провела державної реєстрації даної земельної ділянки та не виготовила Державного акта на своє ім'я; - земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ця земельна ділянка перейшла у спадщину її матері ОСОБА_3 після смерті її батька ОСОБА_4, мати позивачки отримала свідоцтво про право на спадщину на цю земельну ділянку 04.12.1997 року, але не провела державної реєстрації даної земельної ділянки та не виготовила Державного акта на своє ім'я.

Позивач зазначає, що ОСОБА_4 ці земельні ділянки були передані у власність по рішенню Подільської сільської ради від 14 березня 1994 року. Він також на своє ім'я за життя не виготовив Державних актів на ці земельні ділянки та помер.

Як вказує позивачка, вона є спадкоємицею за заповітом після смерті її матері, заповіт був складений нею за життя, посвідчений 18.06.1996 року та зареєстрований в реєстрі №7-3009, спадкоємицею в заповіті зазначено позивачку - дочку ОСОБА_1, інших спадкоємців немає.

Позивачка зазначає, що спадщину вона прийняла шляхом подання заяви до державного нотаріуса Першої Полтавської державної нотаріальної контори. Вона вже отримала ряд спадкових документів, а саме, отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Але, як вказує позивачка, коли вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на ці дві спадкові земельні ділянки, то отримала відмову, оскільки дані земельні ділянки не були зареєстровані її матір'ю за життя після того, як вона отримала на ці земельні ділянки свідоцтва про право на спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4.

Позивачка зазначає, що вона бажає успадкувати спадкове майно, оскільки в позасудовому порядку отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно - неможливо, тому вона змушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями повинна перейти їй у спадщину ще і на тій підставі, що житловий будинок вже є її власністю (а.с.а.с.2-3).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 подала письмову заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи у її відсутність на підставі наявних у справі доказів (а.с.61).

Представник відповідача Білоцерківської сільської ради в судове засідання не з'явився, від Білоцерківської сільської ради надійшов лист про визнання позову та про розгляд справи у відсутність представника Білоцерківської сільської ради (а.с.53).

У зв'язку з неявкою сторін у справі, суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, враховуючи положення ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності передбачених законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову».

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що дід позивача у справі ОСОБА_11 (а.с.а.с.7,10-11) - ОСОБА_4, останнім місцем проживання якого було м. Полтава, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, про що Подільською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області було видано свідоцтво про смерть (а.с.4).

Мати позивача у справі ОСОБА_12 (а.с.а.с.10-11) - ОСОБА_13, останнім місцем проживання якої було АДРЕСА_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що Центральним відділом РАЦС Полтавського МУЮ було видано свідоцтво про смерть (а.с.5).

З заповіту ОСОБА_3 від 18.06.1996 року, реєстровий номер 7-3009, що посвідчений державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 вбачається, що остання все своє майно заповіла дочці ОСОБА_1 (а.с.6). Суд перевірив і встановив, що згідно даних Реєстру заповітів, вищевказаний заповіт ОСОБА_3 є чинним (а.с.а.с.54-58).

З свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.1997 року, зареєстрованого в реєстрі за №2664 та виданого державним нотаріусом Великобагачанської державної нотаріальної контори Бутенко Л.І. вбачається, що спадкоємцем майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року є ОСОБА_3, яка проживає в АДРЕСА_1 - дочка померлого. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з приватизованої земельної ділянки розміром 0,50 га для обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства - 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 Великобагачанського району та належало померлому на підставі рішення Подільської сільської ради народних депутатів Великобагачанського району від 14.03.1994 року (а.с.7).

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом (додаткове до основного, виданого 15.01.2008 року за р. №2-17) зареєстрованого в реєстрі за №5-1878 від 17.12.2008 року посвідченого державним нотаріусом Першої Полтавської держнотконтори ОСОБА_9 вбачається, що спадкоємицею зазначеного в заповіті спадкового майна ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_1. Спадкове майно складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.8).

З довідки від 18.10.2017 року №3122, виданої виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради вбачається, що земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,25 га, яка була надана рішенням Подільської сільської ради від 14.03.1994 року ОСОБА_4 за життя, яка після його смерті перейшла у спадщину ОСОБА_3 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Великобагачанського району, змін по перейменуванні вулиць не проводилось (а.с.12).

Державний нотаріус Першої Полтавської держнотконтори Рой Т.В. постановою від 26.09.2017 року відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що не подані документи необхідні для вчинення нотаріальної дії (а.с.13).

З листа, виданого відділом у Великобагачанському районі Держгеокадастру вбачається, що державний акт на гр. ОСОБА_3 на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га, які знаходяться на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району не реєструвався і не видавався (а.с.14).

З повідомлення державного нотаріуса Першої Полтавської держнотконтори Рой Т.В. від 16.11.2017 року №2218/01-16, з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копій документів зі спадкової справи №399 вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, 1937 р.н, останнє місце проживання якої було: АДРЕСА_2, було відкрито спадкову справу (номер у спадковому реєстрі 43008056, стан чинний, номер у нотаріуса 399; вбачається, що протягом 2008 року було видано ряд свідоцтв про право на спадщину, які значаться чинними (а.с.а.с54-59).

З архівної довідки №01-22/620 від 05.10.2017 року вбачається, що згідно рішення 18 сесії 21 скликання Подільської сільської ради народних депутатів від 14.03.1994 року ОСОБА_4 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства і 0,25 га для обслуговування жилого будинку (а.с.15).

З листа №1432/102-17 від 12.10.2017 року, виданого відділом у Великобагачанському районі Держгеокадастру вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 12.10.2017 року, яка належить ОСОБА_4 на підставі рішення Подільської сільської ради народних депутатів від 14.03.1994 року для ведення особистого підсобного господарства площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 Великобагачанського району становить 4963,79 грн. (а.с.16).

З звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки №DP-16717-2226 вбачається, що оціночна вартість земельної ділянки кадастровий номер без ПДВ складає 12540 грн. (а.с.а.с.18-37).

З інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо земельних ділянок по АДРЕСА_1 Полтавської області вбачається, що відомості щодо вказаних земельних ділянок відсутні (а.с.а.с.50-51).

Отже, з урахуванням підстав, вказаних у постанові нотаріусом, в даний час спадкоємець майна померлої ОСОБА_3 - дочка ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом, не може отримати на своє ім'я в органі нотаріату свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкові земельні ділянки, що вбачається з мотивів, які викладені нотаріусом в постанові про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті (ст.1223 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК). За нормою ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право у будь-яких час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч.2 ст.1254 ЦК).

В цьому контексті слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.02.2014 року у справі №1-1/2014 вказав про те, що суб'єкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю - спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті (статті 318,1218,1233,1235,1236 ЦК України); заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обов'язків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236,1237,1240,1254 Кодексу). Як вказав Конституційний Суд України, за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому, вона є абсолютною. Також, Кодексом визначені певні обмеження волі заповідача щодо права розпорядження власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині.

З урахуванням сукупності досліджених матеріалів справи, а також виходячи з положень ст.ст.10,11,60,61 ЦПК України вбачається, що в матеріалах даної цивільної справи відсутні докази оскарження будь-якою особою вищевказаного заповіту та докази визнання недійсним даного заповіту, згідно даних Спадкового реєстру, вказаний заповіт ОСОБА_3 є чинним і вчинений останнім в часі. Крім цього, згідно положень ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт; заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожен новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Також, зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення у особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу.

Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час позивач у позасудовому порядку не може отримати відповідне свідоцтво про право на спадкове майно (на спадкові земельні ділянки) з мотивів, які викладені у постанові нотаріуса, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування в межах заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,186,328,1216-1218,1220,1267,1268,1270 ЦК України, ст.ст.3,10,11,60,174,179,197,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, їй належала на праві власності земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 04.12.1997 року державним нотаріусом Великобагачанської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 2664.

Впорядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року матері ОСОБА_3, визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Визнати, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, їй належала на праві власності земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 04.12.1997 року державним нотаріусом Великобагачанської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 2664.

Впорядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року матері ОСОБА_3, визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Хоролець