Справа № 199/1173/17
РІШЕННЯ

Іменем України

28.02.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді Скрипник О.Г..

секретарі Свіріній Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в приміщенні суду цивільну справу за позовомКрасун ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому місяці 2017 року ОСОБА_6 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 17.10.2004 року померла її мати ОСОБА_7, після якої залишилася спадщина у вигляді 13/100 частини домоволодіння №40 по вул. Динника в м. Дніпрі, яку вона прийняла фактично оскільки на момент смерті матері проживала разом з нею та була зареєстрована у зазначеному домоволодінні.

Позивач зазначає, що вона звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_7, проте постановою державного нотаріуса від 02.09.2016 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що рішення Народного суду Комінтернівського району м. Харкова від 07.07.1970 року про визнання права власності за ОСОБА_7 11/100 частин домоволодіння №40 по вул. Динника в м. Дніпропетровську не зареєстроване та не відповідає даним правовстановлюючого документа, тому визначити яка саме частка належить спадкодавцю не має можливості.

Враховуючи викладене вище, позивач просить визнати за нею право власності на 13/100 частини домоволодіння №40 по вул. Динника в м. Дніпрі (Дніпропетровську) в порядку спадкування за законом після померлої 17.10.2004 року її матері ОСОБА_7.

В судове засідання позивач не зявився, її представник направленим до суду листом просила розглядати справу у свою відсутність, позовні вимоги підтримала та просив їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Третя особа свого представника в судове засідання не направила, надала заяву про розгляд справи за його відсутності.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що батьки позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у період шлюбу з 10 жовтня 1969 року придбали окремо побудований будинок на території домоволодіння розташованого за адресою: вул. Динника у м. Дніпропетровську.

07 липня 1970 року рішення Народного суду Комінтернівського району м. Харкова, по справі №2-1556 шлюб між батьками позивача був розірваний та за ОСОБА_7 визнано право приватної власності на 11/100 частини зазначеного домоволодіння.

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів м.Дніпропетровська №429/25 від 26.06.1981 року вказано самовільні споруди сені а-1, що прибудовані до будинку А-1, що складають 2/100 частини зазначеного домоволодіння.

Батько позивача ОСОБА_8 продав належні йому 29/100 частини домоволодіння ОСОБА_9, що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.11.1981 року.

70/100 частини домоволодіння №40 по вул. Динника у м. Дніпропетровську належали ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і після їх смерті були успадковані відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що підтверджується витягом з реєстру нерухомого майна.

Таким чином разом відповідачі володіють 87/100 частини домоволодіння та 13/100 частини домоволодіння належить матері позивача -ОСОБА_7, яка за своє життя право власності не зареєструвала.

17 жовтня 2004 року померла мати позивача ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть зареєстроване 19 жовтня 2004 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №8053.

Позивач, ОСОБА_6 є спадкоємцем першої черги за законом до майна померлоїТкаченко Л.М., яка спадщину прийняла фактично, оскільки на момент смерті матері проживала разом з нею та була зареєстрована удомоволодінні.

Позивач звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_7, проте постановою державного нотаріуса від 02.09.2016 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що рішення Народного суду Комінтернівського району м. Харкова від 07.07.1970 року про визнання права власності за ОСОБА_7 11/100 частин домоволодіння №40 по вул. Динника в м. Дніпропетровську не перереєстроване та не відповідає даним правовстановлюючого документа, тому визначити яка саме частка належить спадкодавцю не має можливості.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Як розяснено у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику встравах про захист права власностіта інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК ). Проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майно та їх обтяжень».Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину, як майнове право (об'єкт спадкування) на виникнення права власності на спадкове майно як на і обєкт нерухомого майна.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки в той час регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56.

Зазначений нормативно-правовий акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004.

Норми ст.ст. 128-129 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для визначення моменту виникнення права власності на нерухоме майно не встановлюють його залежність від часу державної реєстрації відповідного правочину.

Так,як позивач позбавлена можливості захистити свої спадкові права в іншому порядку, крім судового, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими.

Керуючись ст.ст.. 1216, 1218, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 60, 215-218, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_12 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 13/100 частинидомоволодіння №40 по вул. Динника у м. Дніпро(Дніпропетровську), що складається з житлового будинку А-1, загальною площею 37 кв.м., житлового будинку Б-1, загальною площею 88,7 кв.м., прибудов а-1, А 1-1, б-1, б 1-1, сараїв Г,В, гарж Ж, вбиральні, літній душ Е,Д,П,О, навіс Н, споруди № 1-7, в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя О.Г.Скрипник