Справа № 591/6309/16-ц
Провадження № 2/591/599/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2017 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

при секретарі - Слабко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення вихідної допомоги, заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що працював у відповідача, 24 жовтня 2016 року звільнився внаслідок порушення позивачем умов договору, а саме останній не повідомив його про зміну істотних умов праці. Вважає, що у зв'язку з цим відповідач повинен сплатити йому вихідну допомогу у сумі 5700 грн. Оскільки трудова книжка була йому повернута лише 18 листопада 2016 року просить стягнути заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 1583,33 грн. та компенсацію за невикористані дні відпустки, судові витрати покласти на відповідача.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав письмові пояснення, в яких зазначає, що позивач працював на посаді водія з заробітною платою 1900 грн., звільнився за власним бажанням. З 05 по 25 вересня 2016 року перебував у відпустці, яку просив надати йому у зв'язку з сімейними обставинами. Від підпису в наказі про відпустку відмовився з невідомих причин. Зміни істотних умов праці взагалі не було, оскільки ОСОБА_1 подав заяву про звільнення 24 жовтня 2016 року, а водій ОСОБА_3 в цей день працював. На випадок відпустки водіїв, несправності транспортних засобів та інших причин, які унеможливлюють виїзд на маршрут власних автомобілей, між ним та перевізником ФОП ОСОБА_4 укладений договір, згідно якого остання надає послуги щодо доставки дитячого харчування та виконання умов договору з контрагентами.

Суд, вислухавши пояснення з'явившихся учасників, свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, позивач в заяві від 12 лютого 2016 року просить позивача прийняти його за основним місцем роботи на посаду водія автотранспортних засобів з 15 лютого 2016 року з дотриманням норм охорони праці, правил ТБ, ПБ та ПДР, на умовах індивідуальної матеріальної відповідальності з оплатою праці, відповідно до трудового договору (а.с. 31).

Згідно запису в трудовій книжці позивача він був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів з 12 лютого 2016 року (а.с.6).

Згідно заяви ОСОБА_1 від 29 серпня 2016 року (а.с.32) наказом №18-в від 03 вересня 2016 року йому надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 16 лютого 2016 року по 15 грудня 2016 року терміном на 21 календарний день: з 05 вересня 2016 року по 25 вересня 2016 року (а.с. 33). Підпис ОСОБА_1 про ознайомлення в наказі відсутній.

Відповідно до акту №01 від 02 вересня 2016 року, складеного та підписаного фізичною-особою підприємцем ОСОБА_2, торгівельним агентом ОСОБА_6, менеджером з оптової торгівлі ОСОБА_7 ОСОБА_1 з наказом №18-в від 03 вересня 2016 року ознайомився та відмовився від проставляння підпису про ознайомлення з ним (а.с.34).

Факт перебування позивача у відпустці та його відмову від підпису в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_7, ОСОБА_6

24 жовтня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення його за власним бажанням із займаної посади з 26 жовтня 2016 року та розірвання трудового договору (а.с.35).

На підставі вказаної заяви наказом №ВК-41 від 26 жовтня 2016 року ОСОБА_1, водія автотранспортних засобів, звільнено із займаної посади з 26 жовтня 2016 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Трудовий договір № ПВК-22 від 15 лютого 2016 року розірвано з 26 жовтня 2016 року (а.с.36).

З наказом позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис в наказі (а.с.36).

Згідно розписки ОСОБА_1 від 26 жовтня 2016 року, він в період з 15 лютого 2016 року по 26 жовтня 2016 року працював у ФОП ОСОБА_2 на посаді водія автотранспортних засобів, за власним бажанням, з дотриманням правил ТБ, ПБ та ПДР. Моральних, матеріальних та інших претензій до ФОП ОСОБА_2, особисто до ОСОБА_2, до працівників ФОП ОСОБА_2, в цілому до колективу та до кожного окремо - не має (а.с.37).

Суд вважає за необхідне в основу судового рішення покласти вищевказані письмові докази у справі, оскільки вони відповідають нормам КЗпП України. Вищевказані докази підтверджують те, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, в період роботи отримував відпустку, звільнився за власним бажанням та отримав всі належні йому виплати та трудову книжку.

Суд критично відноситься до показів позивача у справі в тій частині, що розписка про відсутність претензій ним була написана під тиском, оскільки будь-яких доказів на підтвердження тиску ним суду не надано. Факт проведення розрахунку та повернення трудової книжки в судовому зсіданні підтвердили також свідки ОСОБА_7, ОСОБА_6, покази яких відповідають вищенаведеним письмовим доказам у справі. Протиречить позиції позивача у справі щодо причини його звільнення з роботи - внаслідок порушення відповідачем умов трудового договору - і власноруч написана ним заява про звільнення з роботи за власним бажанням, а не з тих причин, про які він вказує у позові.

Суд вважає неможливим покласти в основу рішення на підтвердження факту перебування позивача на роботі в період з 05 вересня 2016 року по 25 вересня 2016 року товарно - транспортні накладні, згідно яких він як водій здійснював перевозки ФОП ОСОБА_2, оскільки вказані документи не є документами суворої звітності, вони достовірно не свідчать про перебування позивача в цей час на роботі. Вказані документи протиречать вищевказаним письмовим доказам, показам свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6 Покази свідка ОСОБА_3 не можуть підтверджувати факт виконання роботи позивачем в цей період, оскільки свідок був відсутній на роботі и не може знати про події, які відбувалися в його відстуність.

Згідно відомостей про нарахування заробітної плати застрахованим особам місячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1900,00 грн. (а.с.41).

Відповідно до розрахунково-платіжної відомості працівника ОСОБА_1 за 2016 рік, йому нараховувалася заробітна плата в сумі 1900,00 грн. щомісячно з урахуванням податків. Саме вказана сума і перераховувалася на банківський рахунок позивача, про що свідчить виписка по рахунку.

Вказані обставини спростовують пояснення позивача та свідка ОСОБА_3 про розмір заробітної плати в сумі 2500 грн.

Згідно пояснень позивача 24 лютого 2017 року у зв'язку зі звільненням його напарника ОСОБА_3 відповідачем на нього був покладений обов'язок щодо розвезення всього обсягу замовлень. Про що його було повідомлено безпосередньо в цей день, а не за 2 місяці, як передбачено законом у зв'язку зі зміною істотних умов праці. Однак вказані пояснення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

На випадок відпустки водіїв, несправності транспортних засобів та інших причин, які унеможливлюють виїзд на «маршрут» власних автомобілей, то між ним та перевізником ФОП ОСОБА_4 укладений договір, згідно якого остання надає послуги щодо доставки дитячого харчування та виконання умов договору з контрагентами. З 25 жовтня 2016 року саме її послугами і користувався позивач, про свідчать платіжні відомості.

Вказаний факт в судовому засіданні підтвердили свідок ОСОБА_6 та ОСОБА_7

На інший маршрут 25 жовтня 2016 року було видано наказ про покладення обов'язків водія на менеджера ОСОБА_7 до моменту заповнення вакантної посади водія.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача не знайшли підтьвнердження в судовому засіданні, а тому в позові належить відмовити за необгрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення вихідної допомоги, заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористані дні щорічної відпусткивідмовити за необгрунтованістю.

Сторони можуть оскаржити рішення суду до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні - з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В.Шелєхова