У х в а л а

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євграфової Є.П.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, про встановлення опіки та призначення опікуна, за касаційною скаргою Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення опіки та призначення опікуна, заінтересована особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради.

Заявник вказував, що він є рідним дідом малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На початку 2012 року мати дитини та його дочка ОСОБА_4 разом із своїм чоловіком ОСОБА_5 виїхала за межі України для пошуку роботи. Протягом 2013 року ОСОБА_4 кілька разів телефонувала заявнику, повідомляла що мешкає у м. Калузі Російської Федерації, повертатися до України не збирається. Починаючи з 2014 року й по сьогоднішній день будь-якого зв'язку із дочкою не підтримує, про її теперішнє місцезнаходження нічого невідомо, її телефонний номер не відповідає.

У зв'язку із тим, що його онука позбавлена батьківського піклування, місцезнаходження її батьків невідомо, з часу її народження постійно мешкає із ним та його дружиною, просив суд встановити опіку над ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; призначити його її опікуном.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року, заяву ОСОБА_2 задоволено. Встановлено опіку над ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Призначено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, опікуном ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обґрунтовуючи підстави заяви, заявник посилався на те, що його онука ОСОБА_3 позбавлена батьківського піклування, її батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків, не піклуються її фізичним та духовним розвитком, не забезпечують усім необхідним для життя, тривалий час не спілкувалися із дитиною та не відвідували її, безперервно тривалий час перебувають за межами України. Заявник є рідним дідом малолітньої, піклується, забезпечує її матеріально, приймає участь у її вихованні, тому може бути призначений опікуном.

Згідно зі ст. 243 СК Україниопіка встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, встановлюється опіка органом опіки та піклування.

За змістом ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов'язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов'язки, а також діти, розлучені із сім'єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов'язків з причин, які неможливо з'ясувати у зв'язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти.

Крім того, опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється у випадку, якщо батьки померли, невідомі, визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими, а також може бути встановлена і при житті батьків, зокрема, коли батьки понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи або підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ (п. 2.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 N34/166/131/88).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, зокрема набуття дитиною статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, визначено Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866(далі - Порядок).

Згідно з п. 42 Порядку опіка, піклування над дитиною встановлюються рішенням районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради за наявності документів, зазначених у п. 40 цього Порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.

Відповідно до п. 43 Порядку у разі призначення опікуна враховується бажання дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування. Бесіда з дитиною проводиться працівниками служби у справах дітей з урахуванням її віку, обставин, за яких вона втратила батьківське піклування, не принижуючи гідність дитини та осіб, які виявили бажання взяти її під опіку. За результатами бесіди складається довідка.

Згідно з положенням п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ою сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пункт 1 ст. 9 Конвенції про права дитини гарантує, що дитина не розлучається з батьками всупереч їх бажанню; під час будь-якого розгляду згідно з п. 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору (п. 2).

Відповідно до положень ст. 12 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Згідно зі ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

За змістом п. 3.1. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов'язки, стосунки між ним та підопічним, а також враховуються побажання самої дитини (за умови досягнення нею 10 років).

Судами встановлено, що ОСОБА_2 є рідним батьком ОСОБА_4, яка є матір'ю малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З початку 2012 року ОСОБА_4 разом із своїм чоловіком ОСОБА_5 виїхала за межі України та мешкає у м. Калузі Російської Федерації, з того часу малолітня ОСОБА_3 проживає та зареєстрована у квартирі заявника, разом із бабусею ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1; знаходиться на їх утриманні та догляді.

Мати дитини ОСОБА_4 з 2012 року не з'являється, не піклуються фізичним та духовним розвитком дитини, а ввесь цей час піклування та вихованням дитини займаються її дід та бабуся, що вбачається з акту з місця проживання, складеного сусідами від 10 серпня 2015 року; висновку та психолого-педагогічних характеристик на ОСОБА_3, виданих завідувачем комунального дошкільного навчального закладу № 14 загального розвитку Саксаганського району м. Кривого Рогу, який відвідує ОСОБА_3 (а. с. 11, 17-18, 20).

Сама ОСОБА_3 не заперечувала в судовому засіданні, щоб про неї турбувався її дід ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_6

Дитина повністю знаходиться на забезпеченні ОСОБА_2, заявник із своєю дружиною займається її вихованням, у дитини є окрема кімната, усі необхідні речі тощо, зареєстрована вона разом із дідом за адресою: АДРЕСА_1, яка належить останньому на праві власності, заявник та його дружина приділяють багато уваги дитині, дівчинка завжди охайна, чиста.

Протягом тривалого часу заявник та його дружина зверталися із письмовими заявами та відповідними документами до служби у справа дітей про призначення його опікуном над малолітньою ОСОБА_3, проте отримував відповідні відмови.

Можливість виконувати заявником опікунські обов'язки підтверджена документально та узгоджується з матеріалами справи, заявник працює слюсарем (електрослюсарем) з ремонту гірничного устаткування в підземних умовах роботи, щорічно проходить медичний огляд, має задовільний стан здоров'я, позитивну характеристику з місця роботи, отримує зарплату та пенсію за віком.

В аспекті ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, зі змінами і доповненнями внесеними протоколом № 11 та протоколом № 11, Європейський суд вважає, що не призводить до завершення сімейного життя окреме проживання батьків і дитини чи передача дитини під опіку. Питання щодо поваги до сімейного життя виникає у справах про опіку над неповнолітніми. Передача дитини під опіку не може припинити природних сімейних стосунків.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами із дотриманням вимог ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України, суди попередніх інстанцій врахували фактичний, емоційний, психологічний, матеріальний та віковий фактори, пропорційно й обґрунтовано оцінили відповідні інтереси, права та свободи усіх зацікавлених осіб із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини, на підставі встановленого дійшли обґрунтованого висновку про те, що призначення ОСОБА_2 опікуном малолітньої онуки, позбавленої батьківського піклування, відповідає найкращим інтересам дитини, забезпечить захист особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітньої.

Доводи касаційної скарги про відсутність у дитини статусу такої, що позбавлена батьківського піклування; не підтвердження заявником можливості виконувати опікунські обов'язки - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Отже доводи касаційної скарги висновків попередніх судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Є.П. Євграфова

С.О. Карпенко