УхвалА

іменем україни

16 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати; за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_4 про стягнення збитків та переплаченої суми орендної плати, розірвання договору оренди землі за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 2 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що згідно з державним актом на право власності на землю, виданого Косівщинською сільською радою Сумського району Сумської області від 24 січня 2000 року, їй належить земельна ділянка, площею 2,72 га, що розташована на території зазначеної сільської ради.

Позивачка вказувала про те, що 17 січня 2005 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська») укладено договір оренди вказаної землі строком на 5 років, зі сплатою відповідачем орендної плати у розмірі 442 грн, що становить 1,5 % від грошової оцінки землі і яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Зазначала про те, що 1 січня 2009 року між ними було укладено додатковий договір, за умовами якого строк оренди зазначеної землі збільшено до 10 років, а також збільшено орендну плату, яка вноситься у розмірі 1 083 грн 75 коп. за рік.

Позивачка вказувала про те, що відповідач у порушення умов зазначеного договору оренди землі за 2011-2012 роки не сплачував орендну плату у встановлений строк, а сплатив її лише у листопаді 2013 року, тобто допустив систематичну несплату орендної плати.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд стягнути з ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на її користь 2 710 грн 83 коп., з яких: заборгованість з орендної плати у розмірі 2 061 грн 73 коп.; 3 % річних у розмірі 123 грн 36 коп.; інфляційне збільшення заборгованості у розмірі 525 грн 74 коп.; та розірвати договір оренди землі від 17 січня 2005 року.

У лютому 2015 року ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» звернулося до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що відповідно додоговору оренди зазначеної вище землі від 17 січня 2005 року ОСОБА_4 зобов'язалася не вчиняти дії, які б перешкоджали товариству користуватись спірною землею. Проте, відповідачка у порушення вказаних умов договору оренди землі на підставі договору від 28 грудня 2012 року передала належну їй земельну ділянку в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Авіс-Україна» (далі - ТОВ «Авіс-Україна»). Отже, ТОВ «Авіс-Україна» протягом 2013-2014 років обробляло землю ОСОБА_4, а товариство було позбавлено такої можливості, унаслідок чого було порушено його права та завдано збитків у формі упущеної вигоди у розмірі 13 613 грн 26 коп. Крім того, товариством було сплачено орендну плату за користування землею за період, в який воно не могло нею користуватися.

З урахуванням наведеного ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» просило суд розірвати договір оренди землі від 17 січня 2005 року, стягнути з ОСОБА_4 1 443 грн 19 коп. виплаченої орендної плати за 2013 рік з урахуванням суми переплати, стягнути з ОСОБА_4 на його користь 13 613 грн 26 коп. збитків у вигляді упущеної вигоди.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 2 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» відмовлено.

Останньою ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22 листопада 2016 року рішення районного суд залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати й ухвалити у цій частині нове рішення, яким його зустрічний позов задовольнити.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», суди, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України упущеною вигодою є ті доходи, що особа могла реально отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Також для такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність сукупності елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між ними, вини. ТОВ «Агрофірма «Косівщинська»зазначених обставин не довело, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Суди дійшли вірного висновку про те, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не довело наявності шкоди, її розміру та причинного зв'язку з діями відповідача, наявності реальної можливості отримання ним доходу, що є обов'язковим елементом складу цивільного правопорушення для застосування такої міри відповідальності. Крім того, відповідно до звіту форми № 4-сг «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2013 року» ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на орендованих землях, у тому числі і на землі ОСОБА_4, вирощувало багаторічні трави, унаслідок чого відсутні підстави для розірвання договору та стягнення з відповідачки на користь позивача переплаченої орендної плати.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 2 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта