Ухвала

іменем україни

15 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах державного агентства лісових ресурсів України, державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, треті особи: відділ Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області, сектор містобудування та архітектури Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, за касаційними скаргами заступника прокурора Харківської області, державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 рокупрокурор Дергачівського району Харківської області в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України,Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» (далі - ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція») звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати недійсним рішення LІVсесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1»;

- визнати недійсним державиий акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 0,25 га, серії НОМЕР_2,зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі №22,виданий на ім'я ОСОБА_3;

- витребувати з володіння ОСОБА_5 на користь державив особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовну на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

На обгрунтування позову позивач зазначав, що за результатом перевірки у порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів прокуратурою району 04 жовтня 2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості № 0000029 за ч. 2 ст. 364 КК України та розпочато досудове розслідування стосовно колишніх посадових осіб районного відділу земельних ресурсів.

Встановлено, що рішеннями Малоданилівської селищної ради Дергачівського району від 02березня 2010 передано у власність 12 фізичним особам 12 земельних ділянок загальною площею 2 га для індивідуального житлового будівництва та обслуговування житловою будинку. Після прийняття вказаних рішень Малоданилівською селищною радою Дергачівського району фізичними особами оформлені державні акти, які зареєстровані у визначеному законом порядку. Відповідним земельним ділянкам під час приватизації присвоєні кадастрові номери, у тому числі і № НОМЕР_1.

Вказані рішення винесені на підставі висновків управління Держкомзему у Дергачівеькому районі про те, що 12 земельних ділянок загальною площею 2 га відносяться до земель запасу та нікому не передавались у власність або користування.

Разом із тим, у ході перевірки та досудового розслідування достовірно встановлено, що безоплатна передача зазначених земельних ділянок призвела до фактичного вилучення з постійного користування Данилівського дослідного держлісгоспу (на підставі наказу державного агентства лісових ресурсів України від 20січня 2015 року № 16 змінено назву на ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція») 2 га земель лісогосподарського призначення. ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» не погоджувала вилучення вказаних земель із свого постійного корнетування. Окрім цього, зміна цільовою призначення земель із категорії земель лісогосподарського призначення на землі житлової та громадської забудови не проводилася.Вказане свідчить про незаконне вибуття із власності держави без належного дотримання процедури вилучення земельних ділянок із постійного користування ДП «Дергачівська лісова науково-дослідна станція» у порядку ст. 149 Земельного кодексуУкраїни.

Так, рішенням LІVcecii V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 липня 2009 року ОСОБА_3 наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,2500 га у с. ЛужокДергачівського району Харківської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У подальшому, рішенням LІV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року ОСОБА_3 передано безоплатно уприватну власність земельну ділянку площею 0,25 га у с. ЛужокДергачівського району Харківської області для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер НОМЕР_1).

На підставі вказаних рішень та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, затверджених посадовими особами управління Держкомзему у Дергачівеькому районі Харківської області та відділу містобудування та архітектури Дергачівської районної державної адміністрації ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності па земельну ділянку серії НОМЕР_2.

Одночасно з цим, за результатами проведеної прокуратурою району перевірки встановлено, що зазначена земельна ділянка відповідно до інформації посадових осіб ДП «Харківська лісовоа науково-дослідна станція» перебуває у кварталі № 33 Дергачівського лісництва, відноситься до земель лісового фонду, переданих у постійне користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». Погодження на зміну цільового приизначення чи вилучення вказаної земельної ділянки посадовими особами держлісгоспу не надавалося. Окрім того, земельна ділянка з зазначеним кадастровим номером відноситься до земель лісогосподарського призначення та розташована на території земель, які перебувають у користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» на підставі матеріалів лісовпорядкування, які згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійною користування земельними лісовими ділянками є документами, що підтверджують право на раніше надані землі.

Розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації від 06 листопада 2009 року № 634 Данилівському дослідному держлісгоспу (на даний час ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція») надано у постійне користування земельну ділянку АДРЕСА_2. Окрім цього, вищевказаній земельній ділянці, площею 3,3047 га, ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» присвоєний кадастровий номер НОМЕР_3.

Проведеними дослідженнями Харківського державного проекгно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпроагроліс» установлено, що координати поворотних точок спірної земельної ділянки площею 0,2500 га з кадастровим номером НОМЕР_1 перебувають у межах земельної ділянки площею 3,3047 га з кадастровим номером НОМЕР_4 ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція».

У ході досудового розслідування за вказаними фактами проведена перевірка Державною інспекцією сільського господарства у Харківській області, якою підтверджені викладені обставини.

При цьому, відповідно ст. 122 ЗК України (у редакції на момент винесення розпоряджень) Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області взагалі не була уповноважена на прийняття рішень щодо розпорядження земельними ділянками лісогосподарською призначення, які надані у постійне користування державному лісгоспу, це була виключна компетенція обласних державних адміністрацій та Кабінету Міністрів України.

Позивач вважав, що з огляду на відсутність прийнятого у встановленому законом порядку рішення компетентного органу про передачу земельної ділянки у власність, відповідне право ОСОБА_3, у силу ст. 116 ЗК України, набуте протиправно.

Спірні земельні ділянки, які фактично вилучені рішенням LІV ceciї V скликання від 02 березня 2010 року, є землями лісового фонду, віднесені до категорії лісів першої категорії та перебували у державній власності.

Своїми розпорядженнями Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області фактично вилучила з постійного користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» 2 га (у тому числі земельну ділянку ОСОБА_3, площею 0,25 га) земель лісогосподарського призначення без згоди вказаного землекористувача, що є порушенням ст. 149 ЗК України. Документацією із землеустрою та рішенням Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області взагалі не передбачалася зміна цільового призначення спірної земельної ділянки.

На даний час власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 19 червня 2014 року.

Посилаючись на порушення інтересів держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», як постійного землекористувача, та Державного агентства лісових ресурсів України, у сфері управління якого перебуває ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2016 року, у задоволенні позову прокурора Дергачівського району Харківської області відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення у вигляді заборони відчуження земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер НОМЕР_1) на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, які були вжиті ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 06 лютого 2015 року.

У касаційній скарзі заступник прокурора Харківської області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга заступника прокурора Харківської області підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» - задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ст. 83 ЗК України землі під об'єктами природно-заповідного фонду, лісогосподарського призначення та водного фонду не підлягають передачі у приватну власність.

Згідно ст. 57 ЛК України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування. Зміна цільового призначення лісових ділянок здійснюється за погодженням з територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Судами встановлено, що рішенням LIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 липня 2009 року ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на земельну ділянку площею 0,25 га у с. Лужок Дергачівського району Харківської області для садівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно з рішенням LIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для садівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1).

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 на підставі рішення LIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року належить земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована по АДРЕСА_1.

Згідно з договором купівлі-продажу від 30 липня 2013 року ОСОБА_6 від імені ОСОБА_7, який у свою чергу діяв від імені власника ОСОБА_3, продав, а ОСОБА_4 купив земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована по АДРЕСА_1. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. У подальшому право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до ОСОБА_5 із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до листа першого заступника начальника Головного управління Держземагенства у Харківській області від 15 травня 2015 року зазначену вище земельну ділянку за дослідним лісгоспом не зареєстровано. На земельні ділянки зареєстровано державні акти на право власності, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 162, т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності позивачем того, що спірна земельна ділянка розташована на території земель, які на законних підставах перебували у користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція».

Проте повністю погодитися з висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 20 ЗК України визначено, що зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Згідно з ч. 4 ст. 20 ЗК України, зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Відповідно до пп. а, в ч. 1 ст. 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам та відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації від 06 листопада 2009 року № 634 Данилівському дослідному державному лісгоспу за рахунок земель лісогосподарського призначення для ведення лісового господарства та проведення науково-дослідних робіт надано у постійне користування земельну ділянку АДРЕСА_2, площею 3,3047 га, за межами населених пунктів Дергачівської міської ради Харківської області.

Земельній ділянці лісового фонду Данилівського дослідного державного лісгоспу Дергачівського лісництва АДРЕСА_2 присвоєно кадастровий номер НОМЕР_5 (довідка Дергачівського районного відділу земельних ресурсів Харківської області від 31 січня 2006 року).

Згідно листа Харківського державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпроагроліс» від 25 липня 2014 року земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_6,НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9,НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12,НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16 знаходяться у межах ділянки лісогосподарського призначення, кадастровий номер НОМЕР_4.

Тобто земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_12 накладається на ділянку з кадастровим номером НОМЕР_6.

Відповідно до публічної кадастрової карти земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_4 відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі, затвердженого листом Держкомзему України від 24 квітня 1998 року № 14-1-7/1205, визначене цільове використання - 5.1. - для ведення лісового господарства.

Суд першої інстанції, встановивши, що вказані земельні ділянки з цільовим призначенням - для ведення лісового господарства і що частина її території передана у власність ОСОБА_3, всупереч зібраним у матеріалах справи доказам, зокрема, листу Харківського державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпроагроліс» від 25 липня 2014 року (а. с.10), листу Харківського державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпроагроліс» від 25 липня 2014 року Харківського державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпроагроліс» від 25 липня 2014 року (а. с. 13), плану суміщених земельних ділянок (а. с.13), на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не надав належної правової оцінки вказаним доказам і доводам сторін та не врахував, що відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Між тим, пославшись на відсутність висновку експертизи та дійшовши висновку про недоведеність накладення земельних ділянок, суд залишив поза увагою той факт, що висновок експерта є одним із доказів та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами відповідно до ч. 5 ст. 147, ч. 3 ст. 212 ЦПК України, згідно з якою суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Між тим, судом не було надано будь-якої правової оцінки листу ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» про те, що у власність ОСОБА_3 було передано земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться у межах земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером НОМЕР_4, що перебуває за межами населеного пункту та віднесена до земель державної власності - лісового фонду. Вказана земельна ділянка знаходяться у користуванні ДП «Харківської лісової науково-дослідної станції» квартал № 33, що також підтверджується листом Державної інспекції сільського господарства в Харківській області від 17 серпня 2014, листом інституту «Харківдіпроагроліс» від 25 липня 2014 року, планом суміщення земельних ділянок, розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації «Про надання в постійне користування земельних ділянок Данилівському дослідному державному лісгоспу на території Дергачівського району», кадастровим планом земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4, відомістю координат точок та обчислення площі контурів, довідкою Дергачівського районного відділу земельних ресурсів про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та наявності суміжних землекористувачів та даними Публічної кадастрової карти.

Крім того, згідно з публічною кадастровою картою України земельна ділянка з і кадастровим номером НОМЕР_4 відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі віднесена до земель лісового призначення (код цільового використання - 5.1), яка, тим самим, накладається на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1, на що позивачем неодноразово зверталась увага суду.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (п. «ґ» ч. 4 ст. 84 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення (чч. 2, 3 ст. 56 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (ст. 57 ЗК України у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, ч. 1 ст. 17 ЛК України).

За змістом ст. 31 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) та ст. 21 Закону України від 09 квітня 1999 року «Про місцеві державні адміністрації» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, у тому числі, передачу у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними.

Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більш як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (ст. 27 ЛК України у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Стаття 57 ЛК України визначає порядок та умови зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства.

Відповідно до ч. 9 ст. 149 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, і багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених чч. 5 - 8 цієї статті, та у випадках, визначених ст. 150 цього Кодексу.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-196 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, проте не була врахована судом при вирішенні спору.

Не було надано й оцінки проведеним дослідженням Харківського державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпроагроліс» із залученням відповідних спеціалістів у сфері топо-геодезичних вишукувань, яким установлено, що координати поворотних точок спірної земельної ділянки площею 0,2500 га з кадастровим номером НОМЕР_1 перебувають у межах земельної ділянки позивача площею 3,3047 га з кадастровим номером НОМЕР_4.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказане уваги також не звернув, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, безпідставно не взяв до уваги та не перевірив у достатньому обсязі доводів апеляційної скарги.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене вище.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Касаційну скаргу державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик