Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зняття арешту з майна та виключення з Єдиного реєстру обтяжень обєктів нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 20.10.2012 року померла його мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1, він вчасно прийняв спадщину після смерті матері, але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом неможливо, оскільки квартира перебуває під арештом, який було накладено ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 17.12.2012 року по справі № 2/357/476/13 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, арешт накладено на майно особи, яка не була відповідачем по даній справі і взагалі не приймала участі в судовому процесі, відповідачем по справі є ОСОБА_3, який не був на той час і не являється на даний час власником вказаної вище квартири. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, позбавлений можливості оформити свої спадкові права після смерті матері, а тому він просить суд скасувати арешт, накладений ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 17.12.2012 року на квартиру АДРЕСА_2, та виключити запис про арешт нерухомого майна з Єдиного реєстру обтяжень, номер запису про обтяження 116470 від 09.02.2013 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, оскільки рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі про стягнення на її користь боргу з ОСОБА_3 по даний час залишається невиконаним.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов визнала.

Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді даної справи, оглянувши матеріали справи, цивільну справу № 1003/19475/12 2/357/476/13, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 20.10.2012 року померла ОСОБА_4, що стверджується копією свідоцтва про її смерть /а.с.6/.

Після смерті ОСОБА_4 Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області 19.03.2013 року заведено спадкову справу № 45/2013, що слідує з копії спадкової справи /а.с.49-74/.

Згідно матеріалів цієї спадкової справи, заповіту померла не залишила, а спадщину після її смерті за законом прийняли її сини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в порядку ст.1268 ЦК України, оскільки відповідно до довідки Комунального підприємства Білоцерківської міської ради ЖЕК № 4 від 30.01.2013 року № 186, вони проживали і були зареєстровані разом із спадкодавцем на день її смерті АДРЕСА_3.

За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України 2004 року право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Факт родинних стосунків між позивачем та спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про його народження /а.с.7/.

В судовому засіданні також встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_4 належала на праві власності квартира АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.10.1998 року, що слідує з копії цього договору, який було посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 9204, на договорі є реєстровий напис Білоцерківського МБТІ про реєстрацію права власності на дану квартиру на імя ОСОБА_4 08.10.1998 року, реєстрова книга № 94, реєстр № 10900 /а.с. 8/.

За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць /п.1.3/.

А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно -це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у звязку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням обєктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Тобто, виникнення права власності на обєкти нерухомого майна не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, в даному випадку спадкоємець ОСОБА_4 набула права власності на спірну квартиру згідно вимог діючого на той час законодавства, позивач прийняв спадщину після смерті матері у встановленому законом порядку.

Згідно розяснення по спадщині від 12.08.2016 року № 1699/02-14, наданого на звернення ОСОБА_1 Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області /а.с.12/, Державний реєстр реєстрації речових прав на нерухоме майно містить запис про арешт на квартиру АДРЕСА_4, накладений ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2012 року по справі 1003/19475/12, а тому видача свідоцтва про право на спадщину є неможливою до зняття арешту.

Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження /а.с.10/, 09.02.2013 року внесено запис про обтяження № 116470, підстава виникнення обтяження: ухвала Білоцерківського міськрайонного суду від 17.12.2012 року № 1003/19475/12; особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_3; відомості про обєкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_4.

Як встановлено в судовому засіданні, 17.12.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області в порядку забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4, що слідує з матеріалів цивільної справи № 1003/19475/12 2/357/476/13, яка оглядалася судом.

А 12.03.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області постановлено рішення по вказаній справі, згідно якого позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на її користь 45 000 грн. боргу за договором позики та 450 грн. судових витрат, всього 45 450 грн.

Але при цьому будь-яких доказів того, що вказана вище квартира належить боржнику ОСОБА_3 матеріали справи не містять, тобто, арешт було накладено судом на майно іншої особи, а не боржника.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України.

Таким чином, оскільки, як установлено судом, власником спірної квартири, на яку судом накладено арешт, була ОСОБА_4 і вона мала право домагатися відновлення свого права на неї. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач з часу її відкриття набув речові права на успадковану квартиру право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеною квартирою виникає в позивача з часу державної реєстрації його права власності на квартиру (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 23.01.2013 року № 6-164цс12.

Тобто, позивач, який успадкував спірну квартиру після смерті матері, може звертатися за захистом права власності на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, вимоги позивача, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

За ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо скасування арешту з квартири АДРЕСА_4 та щодо виключення запису про арешт нерухомого майна з Єдиного реєстру обтяжень, оскільки позивач, прийнявши спадщину, позбавлений можливості оформити свої спадкові права на дану квартиру, а іншого способу захисту прав позивача не існує.

При цьому судом при вирішенні спору не можуть прийматися до уваги посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_3 на її користь не виконано по даний час, а тому підстави для зняття арешту з майна відсутні.

Як встановлено судом і вказано вище, в порядку забезпечення позову протиправно було накладено арешт на майно особи, яка не була учасником спору, спірна квартира боржнику на належала, а тому було порушено право власності ОСОБА_4

Суд також виходить з того, що зняття арешту зі спірної квартири прав ОСОБА_2 не порушує.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі виконавчого листа № 1003/19475/12 про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 14.05.2013 року /а.с.91/, який в черговий раз стягувачем предявлено до виконання, постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області від 19.12.2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 53151718 щодо виконання вказаного виконавчого листа, що стверджується копією постанови /а.с.92/.

А згідно постанови державного виконавця у даному виконавчому провадженні про арешт майна боржника від 16.02.2017 року /а.с.93/, з метою забезпечення виконання рішення суду накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3.

В судовому засіданні встановлено і вище в рішенні вказано на те, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв не тільки позивач, а й відповідач ОСОБА_3.

Виходячи з рівності часток спадкоємців за законом у спадщині за положеннями ч.1 ст.1267 ЦК України, позивач та ОСОБА_3 мають право на 1/2 частину спадкового майна кожний.

Тобто, при оформленні права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину спірної квартири, на неї фактично вже зареєстровано обтяження у вигляді арешту на підставі постанови державного виконавця.

Суд також зазначає, що в даному випадку арешт було накладено на все нерухоме майно, зняття арешту тільки з частини майна не вирішить спір, оскільки нотаріус не матиме можливості згідно норм діючого законодавства, а саме: Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформити спадщину на 1/2 частину обєкта нерухомого майна, тоді як предметом спадкування є все нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 182, 321, 328, 391, 396, 1217, 1223, 1261, 1267, 1268, 1270, 1296, 1299 ЦК України, Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2012 року на квартиру АДРЕСА_2, та виключити запис про арешт нерухомого майна з Єдиного реєстру обтяжень, номер запису про обтяження 116470 від 09.02.2013 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_6