Справа № 487/5147/16-ц
Провадження № 2/487/278/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2017 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.,

при секретарі - ІГНАТЬЄВІ А.О.,

за участю представника позивача ШАМБОРСЬКОГО І.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачка - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі -ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 30.05.2011 року між сторонами був укладений договір №б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 13 800 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв'язку з тим, що відповідач, скориставшись наданими банком коштами, належним чином зобов'язання щодо їх повернення не виконує, станом на 07.09.2016 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 64 530 гривень 70 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 13 800 гривень 00 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 19 858 гривень 14 копійок, заборгованості за пенею у розмірі 26 292 гривень 19 копійок, заборгованості за комісією у розмірі 4580 гривень 37 копійок. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, надавши суду заяву, про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідач та його представник у судовому засіданні факт укладення кредитного договору, отримання за ним грошових котів та користування ними, а також наявність заборгованості за кредитом та правильність розрахунку не заперечували. Разом з цим, визнавши вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13 800 гривень 00 копійок та процентам за користування кредитом у розмірі 19 858 гривень 14 копійок, відповідач заперечував проти стягнення пені та комісії, оскільки заборгованість виникла у зв'язку із значним погіршенням стану здоров'я ОСОБА_2, що позбавило його можливості виконувати кредитні зобов'язання своєчасно та належним чином з об'єктивних причин.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

В судовому засіданні встановлено, що 30.05.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір №б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 13 800 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Вказаний договір укладений з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, в тому числі і зі строком дії договору, видами штрафних санкцій, їх розміром, порядком нарахування.

Після укладення договору відповідач приступив до якого виконання та частково здійснював розрахунки за ним.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 припинено 11.07.2014 року, про що внесено запис 7052050.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі №6-125цс13 від 04.12.2013 року, з огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

У зв'язку з тим, що відповідач, скориставшись наданими банком коштами, належним чином зобов'язання щодо їх повернення не виконує, станом на 07.09.2016 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 64 530 гривень 70 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 13 800 гривень 00 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 19 858 гривень 14 копійок, заборгованості за пенею у розмірі 26 292 гривень 19 копійок, заборгованості за комісією у розмірі 4580 гривень 37 копійок.

Розмір вказаної суми заборгованості за кредитом та правильність розрахунку у судовому засіданні оспорені не були.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як убачається з тексту рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей свій висновок Конституційний суд України повторив в рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 про те, що межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Конституційний суд України виходив з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. В правовій позиції по справі № 6-100цс14 від 3 вересня 2014 року Верховний Суд України, вказав, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України містить обов'язок суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав та дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Як убачається з матеріалів справи, розмір пені, який становить 26 292 гривні 19 копійок, з урахуванням інших нарахувань на загальну суму 24 438 гривень 37 копійок, є не співмірним з розміром понесених позивачем збитків у зв'язку неповерненням кредиту. Відповідач ОСОБА_2 має низку тяжких хронічних захворювань, є інвалідом ІІ групи, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1130 гривень згідно довідки Управління ПФУ в Заводському районі міста Миколаєва №20032/02 від 03.11.2016 року, мешкає один (довідка ЖЕК-10 №875 від 07.11.2016 року). Тому, виходячи з положень ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що розмір неустойки, якою є пеня, може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, а також з аналізу зазначених вище нормативних актів і тієї обставини, що зменшення пені з зазначених підстав не пов'язано тільки з особистістю боржника за кредитним договором, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки у вигляді пені до 13800 гривень 00 копійок.

Враховуючи вищевикладене, суд дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, дійшов висновку про обґрунтованість вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором з урахуванням зменшеного розміру неустойки у вигляді пені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16, 526, 551, 610, 625-627, 1054,1056-1 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» заборгованість за договором №б/н від 30.05.2011 року, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 13 800 (тринадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 19 858 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят вісім) гривень 14 копійок, заборгованості за пенею у розмірі 13 800 (тринадцять тисяч вісімсот) гривень 19 копійок, заборгованості за комісією у розмірі 4580 (чотири тисяч п'ятсот вісімдесят) гривень 37 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: А.О. ТЕМНІКОВА