РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2017 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участі секретаря Штойко О.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання, -

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з цим позовом і вказав, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 12 січня 2017 року з нього на користь відповідача вирішено стягувати аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 750 грн. щомісяця, починаючи з 14 листопада 2016 року, до закінчення дочкою навчання в Старопольській вищій школі в Кельцах, тобто до 30 вересня 2018 року. На даний час позивач знаходиться в скрутному матеріальному становищі, з 2014 року не працює, влаштуватись на роботу не може у зв'язку з незадовільним станом здоров'я. Зокрема вказав, що з січня 2017 року він потребує постійного лікування. Таким чином позивач не має ніяких доходів, а отже не спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3. Просив припинити стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити. Пояснив, що вони з відповідачем розлучились в 2016 році. Коли дочка їхала на навчання, він спочатку дав їй 3500 грн., а потім переслав ще 9000 грн.. В січні 2017 року з ним трапився випадок, коли йому було заподіяно тілесні ушкодження, після цього він потребує постійного лікування. Відповідач і дитина з ним не спілкуються, тому він не знає, для чого і скільки коштів потрібні дочці. Йому відомо про рішення суду від 12 січня 2017 року, однак він не має можливості його виконувати, оскільки в нього немає доходів, хворіє. Рішення суду не оскаржував, оскільки в нього на це не було часу через лікування в лікарні. Повідомив, що він проживає з матір'ю, яка отримує пенсію 1500 грн. щомісячно. Крім цього, він неофіційно робить масажі і має з цього додаткові доходи.

Відповідач позов не визнала повністю. Пояснила, що вона після розлучення не подавала позову про поділ майна подружжя. Позивач продав мікроавтобус, який був спільним майном і з виручених коштів переслав доньці 9000 грн.. Більше ніяких коштів він не передавав. Донька з ним не спілкується, оскільки він погрожує їй, що затягає її по судах, обвинувачує її в тому, що вона є ініціатором розлучення. Зазначила, що позивач насправді не проживає з матір'ю по АДРЕСА_2, а проживає з співмешканкою по АДРЕСА_1. Їй про це відомо, оскільки один раз в тиждень він забирає малолітнього сина і везе його не до матері, а по місцю свого фактичного проживання. З масажів він має доходи, має у володінні автомобіль, а також мав кошти на послуги адвоката для подачі цього позову до суду, однак аліменти на дітей відповідно до рішення жодного разу не сплатив. Відповідач працює, її середньомісячний заробіток складає близько 5500 грн.. Вартість навчання дочки складає біля 16000 грн. в рік. Крім цього, витрати на проживання становлять 600 грн. щомісячно. Таким чином позивач витрачає біля 2000 грн. щомісячно на навчання дочки. Просила повністю відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 12 січня 2017 року з позивача на користь відповідача вирішено стягувати, зокрема, аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 750 грн. щомісяця, починаючи з 14 листопада 2016 року, до закінчення дочкою навчання в Старопольській вищій школі в Кельцах, тобто до 30 вересня 2018 року (а.с.3).

Згідно з копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28 листопада 2014 року позивач припинив підприємницьку діяльність (а.с.4-5).

Відповідно до довідки квартального комітету "Корчовка" №385 від 06 липня 2017 року позивач проживає по вул. Солідарності (колишня Пархоменко), 5 в м. Жмеринка, не працює та не займається підприємницькою діяльністю (а.с.6).

Згідно з копією виписного епікризу №127 КУ "Жмеринська лікарня відновного лікування" позивач з 23 січня 2017 року по 03 лютого 2017 року знаходився на лікуванні в неврологічному відділенні. 03 лютого 2017 року позивача було виписано з покращенням та рекомендаціями (а.с.7).

Крім цього, позивач проходив обстеження головного мозку в Центрі МРТ-діагностики "Нейромед" 26 січня 2017 року (а.с.8) та у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. академ. О.І. Ющенка 08 лютого 2017 року (а.с.9).

Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 15 вересня 2017 року відповідача було визнано такою, що втратила право користування житловим будинком по вул. Солідарності (Пархоменко), 5 в м. Жмеринка (а.с.24-25).

Згідно з довідками Жмеринського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 23 жовтня 2017 року №15815 та від 06 жовтня 2017 року №15115, відомості про сплату позивачем аліментів відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду від 12 січня 2017 року на користь відповідача, зокрема, на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 750 грн. щомісяця, починаючи з 14 листопада 2016 року, до закінчення дочкою навчання в Старопольській вищій школі в Кельцах, тобто до 30 вересня 2018 року - відсутні. Заборгованість по сплаті аліментів по обох виконавчих листах станом на 14 жовтня 2017 року становить 16500 грн. (а.с.26, 27).

Відповідно до угоди про надання освітніх послуг від 01 жовтня 2016 року ОСОБА_3 навчається в Старопольській Вищій Школі в Кельцах денній формі навчання по напрямку "економіка". Навчання є платним. Плата за один навчальний рік становить 2400 злотих (а.с.28-31).

Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку та не спростовані сторонами.

Згідно зі ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Кожна сторона, згідно зі ст.10 та ст.60 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2016 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

В даному випадку позивач не довів належними та допустимими доказами свою неспроможність сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Те, що дочка з ним не спілкується і йому не відомо скільки коштів вона потребує і на що їх витрачає, суд не вважає поважною причиною для несплати аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили. Позивач підтвердив в судовому засіданні, що йому відомий зміст рішення Жмеринського міськрайонного суду від 12 січня 2017 року щодо розміру аліментів, які він повинен сплачувати на користь відповідача, він приймав участь у тому судовому засіданні особисто, рішення суду не оскаржував, травму, на яку посилається як на підставу неспроможності сплати аліментів, отримав до винесення рішення про стягнення з нього цих аліментів.

Позивач також не довів наявність у нього захворювання, яке перешкоджає виконанню ним обов'язку сплачувати аліменти відповідно до вищевказаного рішення суду. Представлені позивачем довідки вказують на наявність у позивача залишкових посттравматичних ушкоджень головного мозку станом на лютий 2017 року. Однак ці документи не вказують на витрати, які позивач несе у зв'язку з постійним, як він вказує, лікуванням, а також на неможливість у зв'язку з хворобою працевлаштуватись. Те, що, позивач не працює та не має інших доходів не звільняє його від обов'язку утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання та виконувати судове рішення, яке набрало законної сили.

У зв'язку з цим суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.199 СК України, п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2016 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд, -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий К.Шепель