АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3648/17 Справа № 202/1592/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Дніпро 24 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

комерційний банк «Приватбанк»,

на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що 30 травня 2005 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти с визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобов'язання умовами даного договору. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти. Позичальник свої обов'язки системно не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору та у зв'язку з чим виникла необхідність захисту свого цивільного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені /а.с.1-2/.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2015 року в задоволені заявлених позовних вимог банку відмовлено /а.с.29-30/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про його скасування /а.с.35-37/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 травня 2005 року між сторонами укладено кредитний договір № DNH4KS11410498, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 9 395, 48 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2, 09 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (25, 08 % на рік), строком на 42 місяця, тобто з кінцевим терміном повернення - 28 листопада 2008 року /а.с. 6-7/.

Щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 340, 04 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості по кредиту та відсоткам, інші витрати відповідно до п.3.9 та 3.18. Періодом сплати вважати період з «21» по «28» число кожного місяця (п.1.2 договору).

За кредитним договором відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та у строки обумовлені кредитним договором (п. 3 кредитного договору).

У порушення умов кредитного договору від 30 травня 20105 року, відповідач свої зобов'язання виконувала неналежним чином, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 02 лютого 2015 року складає 128 714, 61 грн., з яких 9 121, 61 грн. - заборгованість по кредиту, 37 819 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом та пеня у сумі 81 774 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості /а.с.4/.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за даним кредитним договором станом на 07 червня 2013 року у розмірі 103 374, 68 грн., яка складається з заборгованості по кредиту у сумі 9 121, 61 грн., по процентам - 34 150, 14 грн. та пені у розмірі 60 102, 93 грн. /а.с.3/.

Рішення набрало законної сили 04 жовтня 2013 року.

Звертаючись с позовними вимогами банк просить стягнути з відповідача різницю від суми заборгованості станом на 02 лютого 2015 року та суми, стягнутої рішенням суду від 24 вересня 2013 року, яка складає 25 339, 93 грн. Проте банком не було зазначено з яких саме складових складається дана заборгованість.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволені позову, посилаючись на те що банком було пропущено строк позовної давності для пред'явлення даних вимог.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, з наступних підстав.

За змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), тому строки позовної давності можуть бути застосовані лише у разі подання вказаної заява під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Проте в матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строків позовної давності до даних правовідносин, таким чином колегія суддів приходить до висновку що судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення норми ст.. 257, 258 ЦК України були вжиті з порушенням передбаченого порядку ч.3 ст.267 ЦК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що виникла заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за спірним договором.

При цьому колегія суддів враховує те, що рішенням суду від 24 вересня 2013 року з відповідача на користь банку стягнуто заборгованість по кредиту у сумі 9 121, 61 грн., по процентам - 34 150, 14 грн. Таким чином дана заборгованість не підлягає стягненню при розгляді цієї справи. Тобто, станом на 02 лютого 2015 року заборгованість по процентам за користування кредитом складає 3 668, 86 грн. (різниця між існуючою сумою заборгованості по процентам та стягнутою рішенням від 24 вересня 2013 року).

Щодо визначення позивачем розміру пені погодитись не можна, оскільки позивач не врахував всіх обставин у справі та вимог законодавства, а також свої дії.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України, з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонами у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за певних умов.

Виходячи зі змісту даної правової норми, умовами для зменшення розміру неустойки є значне перевищення розміру неустойки над розміром збитків, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення.

Як вбачається з наданому позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2005 року, з врахуванням стягнутої суми заборгованості рішенням суду від 24 вересня 2013 року, залишок заборгованості становить 3 668, 86 грн., у той час коли розмір пені становить 21 671, 07 грн.

Оскільки, розмір штрафу неспівмірний із розміром заборгованості, а також наявні інші обставини, які мають істотне значення, то до даних правовідносин підлягає застосуванню положення ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Отже, розмір пені за договором підлягає зменшенню з 21 671, 07 грн. до 3 700 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог суд першої інстанції наведені обставини не врахував, та застосував правові норми з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку.

Відповідно ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, враховуючи сплачений судовий збір при звернені до суду з даними позовними вимогами й апеляційною скаргою та часткове їх задоволення з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати на загальну суму 155, 27 грн.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору №DNH4KS11410498 від 30 травня 2005 року станом на 02 лютого 2015 року в сумі 7 368, 86 грн.., з яких заборгованість по процентам за користування кредитом 3 668, 86 грн. та пеня 3 700 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 155, 27 грн. грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта