Справа №718/2296/16-ц
Провадження №2/718/959/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2017 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє також в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права на проживання, користування житлом та вселення

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання права на проживання, користування житлом та вселення, мотивуючи свої вимоги тим, що з 25.01.2007 року по 08.08.2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Вказує, що під час проживання в шлюбі, в 2010 році відповідачу був подарований житловий будинок в с. Іванківці, вул. Млинна, 6, Кіцманського району Чернівецької області, де вони проживали спільно однією сімєю. Проживаючи в даному будинку вони спільними коштами здійснили капітальний ремонт всього будинковолодіння, а тому вважає, що набула разом з малолітніми дітьми права на проживання та користування житлом. Однак в серпні 2016 року відповідач припинив з нею сімейні відносини та вигнав її разом із дітьми з будинку відправивши проживати до її матері. Зазначає, що проживати в господарстві матері з дітьми немає можливості, а тому просила позов задовольнити та вселити її разом із малолітніми дітьми в будинок відповідача.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав наведених в позові.

Відповідач позовні вимоги визнав частково. Вказав що не заперечує щоб малолітні діти проживали з ним в його будинку, однак категорично заперечив щодо вселення ОСОБА_1, оскільки шлюб між ними розірвано та він більше не бажає проживати з нею.

Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.01.2007 року по 08.08.2016 року, що підтверджується рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08.08.2016 року.

Згідно свідоцтв про народження серії 1-МИ №042068 та 1-МИ №090466 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками малолітніх: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Іванковецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області №1089 від 31.10.2016 року та довідкою Ошихлібської сільської ради №1230 від 28.10.2016 року.

Актом обстеження житлово-побутових умов №123 від 07.12.2016 року комісія в складі депутата сільської ради ОСОБА_5, соціального працівника ОСОБА_6 та сусіда ОСОБА_7, встановили наступне: в господарстві ОСОБА_4 за адресою с. Іванківці, вул. Млинна, 6, Кіцманського району Чернівецької області, зареєстрована також його колишня дружина ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які за даною адресою не проживають з червня 2016 року по даний час.

Згідно з ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У той же час, в ході розгляду справи обєктивно встанвлено, що ОСОБА_1, разом з дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не з власної волі залишила спірне житлове приміщення та тривалий час ним не користувалася. Сторонами не заперечується той факт, що між позивачкою та відповдічем виник конфлікт, внаслідок якого ОСОБА_1 не мала змоги проживати та користуватися спірним помешканням.

Стаття 9 Житлового кодексу УРСР визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В силу положень ч.1 ст. 71 та ч.1 ст.163 Житлового кодексу України, у разі відсутності наймача та членів його сімї, за ними зберігається займане жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до розяснень, даних у п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» про те, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює право дитини на житло, а саме: «Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла».

Відповідно до ч.2 ст.11, ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

При вирішенні питання про виселення неповнолітньої дитини також слід враховувати вимоги Конвенції про права дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 27 Конвенції закріплено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Згідно із ч.ч. 2,3 ст.29 ЦК України місце проживання фізичної особи у віці до 14 років є місце проживання її батьків.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла вісімнадцяти років визначається за згодою батьків.

Оскільки неповнолітні діти не можуть проживати окремо від батьків, то відповідачка підлягає вселенню у спірне житло разом з малолітньою дитиною.

Вище зазначене дає суду підстави вважати, що відповідачка з поважних причин не проживала у спірному помешканні понад 6 місяців, а тому позивачку ОСОБА_8 слід зобовязати усунути перешкоди в проживанні та користуванні житловою площею та вселити ОСОБА_9 з її малолітньою дитиною ОСОБА_10 у кімнату 46 по вул. Одеська буд. 14 в м.Черкаси, де зареєстрована відповідачка за зустрічним позовом позивачка.

Таким чином, всебічно, повністю і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що за позивачкою обґрунтовано закріплено право на проживання в житловому будинку який належить відповідачу, оскільки вона з поважних причин не проживала у даному помешканні на протязі останнього часу. Крім того, з метою належного розвитку та захисту прав дитини суд вважає за необхідне щоб діти проживали разом із матір, а отже позов підлягає задоволенню, а ОСОБА_1 разом із малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вселенню в житловий будинок по вул. Млинній, 6, що в с. Іванківці Кіцманського району Чернівецької області.

Керуючись ст.ст. 9, 64, 71,72 ЖК України, ст. 5, 10, 11, 57-60, 212-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право на проживання та користування житловим будинком за адресою: с. Іванківці, вул. Млинна, 6, Кіцманського району Чернівецької області.

Вселити ОСОБА_11, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в житловий будинок, який знаходиться в с. Іванківці, вул. Млинна, 6, Кіцманського району Чернівецької області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.М. Мізюк