Справа № 147/1490/14-ц Провадження № 22-ц/772/830/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 50 Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Луценка В.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів і аліментів на утримання повнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року,

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів і аліментів на утримання повнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1983 року до 2013 року вони із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох, уже повнолітніх дітей: дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

До повноліття молодшої дочки відповідач згідно рішення Тростянецького районного суду від 14 серпня 2013 року був зобовязаний до сплати аліментів в сумі 450 гр. щомісячно, які підлягали індексації відповідно до закону, починаючи з 25 липня 2013 року до повноліття.

З 1 вересня 2012 року дочка ОСОБА_6 навчається на денному відділенні у Вінницькому коледжі Національного університету харчових технологій 1-2 рівня акредитації по контракту з оплатою за навчання, без призначення стипендії. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Дочка потребує такої матеріальної допомоги, оскільки її витрати в звязку з навчанням досить значні (проїзд, одяг, взуття, книги, зошити та інше). Вона сплатила за навчання дочки відповідно до договору за 2012-2015 роки суму 16130 гр. та оплатила проживання у гуртожитку в розмірі 4870 гр.

В звязку з цим, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом до закінчення дочкою навчання, тобто до 1 березня 2015 року, а також стягнути половину вартості оплаченого навчання в сумі 8065 гр. та половину вартості оплати за проживання у гуртожитку в сумі 2435 гр.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року позов про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_7 в сумі 450 грн. щомісячно, починаючи з 9 грудня 2014 року і до закінчення нею навчання 01.03.2015 року, але не більше як до досягнення дитиною віку 23 років.

В решті позову відмовлено.

Позов про стягнення коштів на утримання повнолітньої дочки задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати по оплаті навчання ОСОБА_7 в розмірі 10500 гр., а також на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 гр.

Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області від 10 березня 2015 року скасовано рішення Тростянецького районного суду від 23 січня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дочки, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати по оплаті навчання ОСОБА_7 в розмірі 5347,50 гр. і судовий збір на користь держави в сумі 124,20 гр.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року скасовано рішення апеляційного суду Вінницької області від 10 березня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат, а справа в цій частині передана на новий розгляд до цього суду.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року скасовано і ухвалено нове.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 800 гр. щомісячно, починаючи з 9 грудня 2014 року і до закінчення нею навчання 1 березня 2015 року, але не більше як до досягнення дитиною 23 х років?

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів на утримання повнолітньої дочки задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати по оплаті за навчання неповнолітньої ОСОБА_7 в сумі 5 347,50 гр. (пять тисяч триста сорок сім гривень пятдесят копійок).

В решті позовних вимог в задоволенні відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року скасовано рішення Апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2015 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції, скасувати в частині стягнення з нього додаткових витрат по оплаті навчання дочки, відмовивши в задоволенні позову в цій частині.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_7 в сумі 450 гр. щомісячно, починаючи з 9 грудня 2014 року і до закінчення нею навчання 01.03.2015 року, але не більше як до досягнення дитиною віку 23 років, сторонами не оскаржується, а тому у відповідності до ч. 1 ст.303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 1983 року до 3 жовтня 2013 року, коли шлюб був розірваний за рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від (а. с. 6).

25 червня 1996 року у них народилася дочка ОСОБА_7, батьком якого згідно свідоцтва про народження серії І-АМ № 011382 від 16 липня 1996 року є відповідач ОСОБА_4 (а. с. 5).

На підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 серпня 2013 року відповідачем на утримання ОСОБА_7 сплачувались аліменти.

27 червня 2014 року ОСОБА_7 досягла повноліття.

Довідка, видана Вінницьким коледжем Національного університету харчових технологій № 1957 від 16.10.2014 року свідчить про те, що ОСОБА_7 є студенткою четвертого курсу денного відділення Вінницького коледжу; контрактна форма навчання, стипендію не отримує; навчається з 1 вересня 2011 року; термін навчання: до 1 березня 2015 року (а. с. 15).

Згідно довідки Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій від 12 листопада 2014 року № 289 ОСОБА_7 навчається на денному відділенні у Вінницькому коледжі НУХТ 1-2 рівня акредитації в групі 4-ОВ-2 по контракту, з оплатою за навчання, без призначення стипендії. Плата за навчання складає: 2012-2013 навчальний рік 5230 гр., 2013-2014 н.р. 5450 гр., 2014-2015 н.р. 5450 гр. (а. с. 9).

Згідно виданої у листопаді 2014 року Вінницьким коледжем Національного університету харчових технологій довідки, студентка ОСОБА_7 проживала в гуртожитку № 2 Вінницького коледжу з вересня 2011 року по червень 2014 року та сплатила за проживання в гуртожитку: 16.08.2011 800 гр.; 20.12.2011 800 гр.; 31.08.2012 640 гр.; 16.01.2013 830 гр.; 30.08.2013 720 гр.; 17.01.2014 1080 гр.; всього 4870 гр. (а. с. 12).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткових витрат по оплаті навчання ОСОБА_7 виходив з того, що на підставі статті 185 СК України відповідач, як батько, зобов'язаний утримувати свою повнолітню дочку, яка продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобовязань, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями висловленими Верховним Судом України у постановах від 24 грудня 2014 року по справі №6-186цс14 та від 24 лютого 2016 року по справі №6-1296цс15, які згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

На вищевказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та помилково дійшов до висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткових витрат на навчання ОСОБА_7

Відповідно до ч.1 п.1,2 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткових витрат по оплаті навчання ОСОБА_7 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст.?303,?304, 307,?309,?313,?314,?316,?317,?319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткових витрат по оплаті навчання ОСОБА_7 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

З оригіналом вірно: ОСОБА_8