19.10.2017 Справа № 363/1485/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участі секретаря Давидової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту набуття права особистого приватного власності та визнання право власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про встановлення факту набуття права особистого приватного власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя та виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 12.10.2007 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 Під час перебування в шлюбу, позивач з відповідачам придбали на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2008 року земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,0610 га., яка знаходиться за адресою: Київська область Вишгородський район с. Хотянівка вул. Київська, 2. 03.04.2012 року шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, а тому вищевказана земельна ділянка є спільним сумісним майном подружжя.

Під час розгляду справи, 07.02.2017 року представник позивача подав заяву про зміну предмету позову та збільшення позовних вимоги, в якій та просив, встановити факт володіння на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 земельною ділянкою для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) площею 0,0610 га., кадастровий номер :36:003:0107, яка знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, вул. Київська, 2; визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) площею 0,0610 га., кадастровий номер :36:003:0107, яка знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, вул. Київська, 2.

17.01.2017 року представник відповідача подав зустрічний позов про встановлення факту набуття права особистої приватної власності на земельну ділянку. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 02.08.2008 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 придбав земельну ділянку площею 0,061 га., що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, вул. Київська, 2, за грошові кошти, які йому позичила мати. Факт позички коштів у матері підтверджується довідкою по банківському рахунку ОСОБА_3, де вбачається, що 01.08.2008 року ОСОБА_2 за дорученням знято грошові кошти в сумі 194 000,00 грн. та саме за ці кошти придбана спірна земельна ділянка площею 0,061 га., кадастровий номер :36:003:0107, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, вул. Київська, 2, являється особистою приватною власністю, а не спільним майном подружжя.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.02.2017 року прийнято зустрічний ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про встановлення факту набуття права особистої приватної власності на земельну ділянку до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту набуття права особистої приватної власності та визнання права власності.

В судовому засіданні позивач та представник позивача, за первісним позовом, позовні вимоги підтримали з урахуванням заяви про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог та просили задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов не визнали та просили відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача, за первісним позовом, позовні вимоги не визнав та просив відмовити. Зустрічний позов, про встановлення факту набуття права особистої приватної власності на земельну ділянкупідтримав та просив задовольнити.

Третя особа, за зустрічним позовом в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена в установлений законом порядку причини неявки суду невідомі.

Допитаний ОСОБА_4 у режимі відеоконференціїв якості свідка пояснив, що відповідач за первісним позовом являється його сином, крім того йому відомо, що спірна земельна ділянка придбана за кошти які син позичив у матері.

Допитаний ОСОБА_5 в якості свідка в судовому засіданні пояснив, що позивачка за первісним позовом його донька, коли вона одружилась з ОСОБА_2 він з дружиною подарував їм на весілля 5 000,00 доларів США на придбання автомобіля. Автомобіль донька не купила, а поклала гроші на депозитний рахунок, згодом за ці гроші було куплено земельну ділянку в с. Хотянівка.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в кості свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

12.10.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Севастополі, про що був зроблений актовий запис № 1178, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-АС № 013034.

Шлюб між сторонами розірвано згідно з Рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя від 03.04.20012 року.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

На підставі ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожногоз них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

02.08.2008 року укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), відповідно до умов договору, продавець передає у власність покупцеві земельну ділянку площею 0,0610 га. від земельної ділянки загальною площею 0,1821 га., що знаходиться за адресою: с. Хотянівка, вул. Київська, 2 Вишгородського району Київської області. Продаж земельної ділянки проводиться за 158 694,00 грн., які продавець отримав повністю від покупця до підписання даного договору, що підтверджується копією договору в матеріалах справи.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна станом на 31.10.2016 року, земельна ділянка площею 0,0610 га. за адресою: с. Хотянівка, вул. Київська, 2 Вишгородського району Київської області зареєстрована за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2582 від 03.07.2015 року.

Відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_8 за період з 01.01.2007 року по 13.10.2009 року Подільської філії АКБ «Київ», вбачається, що 20.07.2007 року на депозитний рахунок надійшли кошти у розмірі 156 000,00 грн., 31.07.2007 року з депозитного рахунку знято суму у розмірі 15 000,00 грн., 07.08.2007 року на депозитний рахунок надійшли кошти у розмірі 1 700,00 грн., 19.10.2007 року на депозитний рахунок надійшли кошти у розмірі 23 500,00 грн., 23.10.2007 року на депозитний рахунок надійшли кошти у розмірі 3 000,00 грн., 13.11.2007 року на депозитний рахунок надійшли кошти у розмірі 4 000,00 грн., 05.12.2007 року на депозитний рахунок надійшли кошти у розмірі 4 200,00 грн., вихідний залишок по депозитному рахунку склав 186 240,00 грн. 14.01.2008 року ОСОБА_8 зняла з депозитного рахунку 183 000,00 грн.

Крім того, відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_3 за період з 09.01.2008 року по 02.09.2009 року Подільської філії АКБ «Київ», вбачається, що 09.01.2008 року на депозитний рахунок надійшли кошту у розмірі 7 500,00 грн., 14.01.2008 року на депозитний рахунок надійшли кошти у розмірі 190 000,00 грн., 03.03.2008 року на депозитний рахунок надійшли кошти у розмірі 2 465,00 грн., 13.03.2008 року на депозитний рахунок надійшли кошти у розмірі 2 000,00 грн., 01.04.2008 року на депозитний рахунок надійшли кошти у розмірі 5 480,00 грн., 07.05.2008 року на депозитний рахунок надійшли кошти у розмірі 13 000,00 грн., 02.06.2008 року на депозитний рахунок надійшли кошти у розмірі 10 400,00 грн., вихідний залишок по депозитному рахунку склав 230 845,00 грн. 01.08.2008 року ОСОБА_2 на підставі довіреності зняв з депозитного рахунку ОСОБА_3 суму в розмірі 194 000,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних і в межах заявлених позовних вимог.

Згідно з вимогами ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд ставиться критично до свідчень свідка ОСОБА_4, оскільки свідок ОСОБА_4 постійно путався в своїх свідченнях з датою купівлі спірної земельної ділянки та з датою передачі коштів сину на придбання даної земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не надано належних доказів у розумінні статті 58 ЦПК України та не доведено у відповідності до приписів статті 60 ЦПК України того, що земельна ділянка загальною площею 0,061 га., що знаходиться за адресою: с. Хотянівка, вул. Київська, 2 Вишгородського району Київської області, являється набутою особистою приватною власністю ОСОБА_1 чи набутою особистою приватною власність ОСОБА_2

Крім того, суд зазначає, що первині вимоги позивача ОСОБА_1 були про визнання право власності на ? частину спірної земельної ділянки за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя. Отже позивачка фактично визнає ту обставину, що спірна земельна ділянка є спільним майном подружжя.

Враховуючи системний аналіз вищезазначених норм чинного законодавства в поєднанні з дослідженими матеріалами справи, суд вважає встановленим, що до складу майна, набутого подружжям за час шлюбу сторін по справі, слід віднести спірну земельну ділянку.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення первісного позову ОСОБА_1 про встановлення факту набуття права особистої приватної власності та визнання права власності, а також зустрічного позову ОСОБА_2 про встановлення факту набуття права особистої приватної власності на земельну ділянку відсутні, отже в задоволенні слід відмовити.

Врахшовуючи вище вмкладенге та керуючись ст.ст. 57, 60 СК України, ст.ст. 10, 11, 16, 58, 60, 88, 209-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту набуття права особистого приватного власності та визнання право власності - відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про встановлення факту набуття права особистого приватного власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Д. Рудюк