У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів:ОСОБА_1,ОСОБА_2,ОСОБА_3

секретар судового засідання: ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 9 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа відділ опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 23 червня 2016 року визначено спосіб участі батька ОСОБА_6 у вихованні малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши наступні способи: побачення кожної суботи місяця з 9 год.00 хв. до 9 год. 00 хв. неділі, кожної середи з 11 год. до 19 год., як дні коли ОСОБА_6 буде забирати дитину до себе додому для спілкування в домашніх умовах; додаткові дні побачень щорічно 10 лютого з 10 год. до 14 год. та 16 лютого з 10 год. до 20 год.; спільний відпочинок влітку 20 днів; необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку.

У дні побачень ОСОБА_6 має право заводити, забирати доньку ОСОБА_7 з садочку (дому) інших розважаючих закладів особисто.

Зобов'язано ОСОБА_5 до дня зустрічі з донькою надавати ОСОБА_6 точну інформацію щодо фактичного місця перебування доньки ОСОБА_7, а у разі настання змін, повідомити особисто на наступний день з дня настання таких змін.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду від 9 грудня 2016 року доповнено рішення Рівненського міського суду від 23 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_6 у спілкуванні з донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує, що винесеним додатковим рішенням порушено її права, як матері.

Вважає, що заява ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки жодних доказів на доведення того, що вона чинить будь-які перешкоди йому у спілкуванні з дитиною позивачем не надано.

Звертає увагу суду на те, що вона не заперечує проти спілкування ОСОБА_6 із своєю донькою та його участі у її вихованні, однак, саме позивач своєю поведінкою порушує встановлений порядок спілкування з дитиною, перешкоджаючи нормальному життю доньки.

Суд першої інстанції фактично вирішив вимоги не досліджені в судовому засіданні, оскільки в рішенні Рівненського міського суду від 23 червня 2016 року жодним чином не досліджувалося питання чи чиняться нею перешкоди у спілкуванні з дитиною та не зроблено жодних висновків з цього питання.

Крім того, задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення суд в порушення норм ст. 220 ЦПК України постановив ухвалу, а не додаткове рішення.

З наведених підстав просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове додаткове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6 в частині зобов'язання її не чинити перешкоди ОСОБА_6 у спілкуванні з донькою.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 11.11.2016року ОСОБА_6 звернувся в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення суду покликаючись на те, що суд не ухвалив рішення щодо вимоги про зобов'язання ОСОБА_5 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_7.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін, про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

У п. 20 постанови Пленумом Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що в рішенні від 23 червня 2016 року відсутні відомості про зобов'язання ОСОБА_5С не чинити перешкоди ОСОБА_6 у спілкуванні з донькою, що унеможливлює подальше примусове виконання судового рішення.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Відповідно до позовної заяви, що міститься у матеріалах цивільної справи, ОСОБА_6 просив суд усунути перешкоди у спілкуванні з донькою та визначити запропоновані ним способи його участі у спілкуванні та вихованні дитини.

При розгляді справи по суті, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_5 не виконує розпорядження Рівненського міського голови №658-р від 10.09.2015року «Про визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї» та своїм рішенням визначив способи участі батька у вихованні малолітньої доньки сторін. Дане судове рішення було предметом перегляду апеляційним судом і ним залишено без змін.

У силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування.

Аналізуючи конструкцію норм ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, колегія суддів вважає, що задоволення судом указаного позову шляхом надання ОСОБА_6 можливості брати участь у вихованні доньки ОСОБА_7,10.02.2012року народження, із визначенням конкретного часу для цього є фактично усуненням перешкод у спілкуванні з дитиною і окремого зазначення у резолютивній частині рішення про це не потребує, тобто визначення судом способу участі батька у вихованні дитини є способом усунення йому перешкод у спілкуванні з дочкою.

Таким чином, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_6 у спілкуванні з донькою, оскільки такі позовні вимоги останнім не заявлялись і суд, у спосіб визначений законодавством усунув перешкоди батьку у вихованні дитини, а, при невиконанні такого судового рішення особою, з якою проживає дитина настають наслідки, встановлені у частинах 4 та 5 ст.159 СК України.

Доводи ОСОБА_5 про те, що позивачем не надавались докази чинення нею перешкод йому у спілкуванні з дитиною, вони судом не досліджувалися та жодних висновків з цього питання судом не робилось спростовуються журналами судового засідання та судовим рішенням.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції постановлене у вигляді ухвали підлягає скасуванню, а в задоволенні заяви ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Керуючись ст.ст.220, 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 9 грудня 2016 року, постановлене у вигляді ухвали скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3