Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 319/69/17Головуючий у 1-й інстанції Горбачов Ю.М.
Пр. № 22-ц/778/2105/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини польової пошти НОМЕР_1 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24 травня 2017 року у справі за позовом Військової частини польової пошти НОМЕР_1 (надалі НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення завданої державі матеріальної шкоди
ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2016 року ВЧПП В3720 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, якій у подальшому уточнила (а.с. 68-70) та в якому просила стягнути з відповідача 6239,26 грн. завданої державі матеріальної шкоди.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (правонаступником якої є ВЧПП В3720 № 524 від 17.10.2001 року ОСОБА_1 був притягнутий до матеріальної відповідальності за шкоду завдану державі в сумі 6153,06 грн. З грошового забезпечення ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість в сумі 193,00 грн.
24.02.2003 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис № 908 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 5960,06 грн. та витрат по вчиненню виконавчого напису в сумі 129,20 грн. Виконавчий напис звернуто до виконання. Проте, до теперішнього часу відповідачем не відшкодована матеріальна шкода, завдана державі.
Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24 травня 2017 року (а.с. 88-89) позов ВЧПП В3720 у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ВЧПП В3720 у своїй апеляційній скарзі (а.с.92-93) просив рішення суду першої інстанції скасувати.
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області (а.с. 121) апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою позивача відкрито, відстрочено ВЧП П В3720 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року у цій справі у розмірі 1760,00 грн. до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції за результатами розгляду вказаної апеляційної скарги позивача у цій справі.

Справу призначено до апеляційного розгляду з урахуванням навантаженості на суддю-доповідача та колегію суддів, яка має постійний склад, а також відпуски судді - доповідача у період з 12 по 30 червня 2017 року включно (а.с.124, 126).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 28 серпня 2017 року не відбувся та був відкладений через першу неявку повідомленого про час і місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України відповідача ОСОБА_1 , зокрема через сайт судової влади (а.с. 128), оскільки у зв`язку із проведенням антитерористичної операції в Україні не здійснюється пересилання пошти у Донецьку область м. Сніжне (а.с. 123) за останнім відомим місцем проживання відповідача (а.с.1).

На виконання вимог ст. 10 ч.4 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача ухвалою апеляційного суду (а.с.130) витребувано у ВЧПП В3720 належним чином завірені копії:

-наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (правонаступником якої є НОМЕР_2 ) № 524 від 17.10.2001 року про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державі, в сумі 6153,06 грн.
-та документів, на підставі яких на ОСОБА_1 було покладено повну (часткову) матеріальну відповідальність (посадова інструкція, договір про матеріальну відповідальність тощо).
На виконання цієї ухвали ВЧПП В3720 надала апеляційному суду поштою інформацію та акт (а.с. 137-142), за змістом яких матеріали, які просить надати апеляційний суд у цій справі, згідно із актом від 01.03.2007 року, були знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання останніх.

У судове засідання 23 листопада 2017 року повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України про час та місце розгляду цієї справи (а.с. 134, 143) у тому числі відповідач ОСОБА_1 через офіційний сайт судової влади, що узгоджується із вимогами ст. 74 ч. 6 ЦПК України, представник ВЧПП В3720 та відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Відповідач ОСОБА_1 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив.

ВЧПП В3720 подала апеляційному суду заяву (а.с.136), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом без участі її представника, оскільки остання у повному складі залучена до виконання заходів бойової готовності за межами пункту постійної дислокації військової частини.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила заяву ВЧПП В3720 задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ВЧПП В3720 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, суд першої інстанції керувався ст. ст. 256,257 ЦК України, ст. ст. 10-11, 57-60, 88, 208-209, 213-215, 218 ЦПК України та виходив із того, що позивач пропустив строк для подачі вищезазначеного позову до суду до відповідача у цій справі.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Рішення суду першої інстанції у цій справі вказаним вимогам не відповідає.

Має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково вважав встановленими; невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам цієї справи; порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Так, встановлено, що наказом командира ВЧ НОМЕР_3 № 524 від 17.10.2001 року військовослужбовець ВЧ НОМЕР_3 ОСОБА_1 притягнутий до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі на суму 6153,06 грн.

З грошового забезпечення ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість у сумі 193,00 грн.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_3 № 23 від 29.01.2002 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби та направлений для постановки на військовий облік до Франківського РВК м. Львова.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 перед ВЧ НОМЕР_3 станом на день звільнення 29.01.2002 року становила 5960,06 грн. (розрахунок: 6153,06 193,00 грн.).
ВЧ НОМЕР_3 звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., якій 24.02.2003 року вчинив виконавчий напис № 908 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 5960,06 грн. та витрат по вчиненню виконавчого листа в сумі 129,20 грн. (а.с.5)

13.06.2013 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. був виданий дублікат вищезазначеного виконавчого листа, якій зареєстровано за № 781 (а.с.52).

Відповідно до вимог Директиви Міністра оборони України від 02.12.2002 року, наказу командування військ Західного оперативного командування № 281 від 23.12.2002 року та Плану проведення організаційних заходів, затверджених Директивою командувача військ Західного оперативного командування до 30.10.2003 року ВЧ НОМЕР_3 була розформована (ліквідована), правонаступником було визначено ВЧ НОМЕР_4 , яка з 15.09.2014 року має назву Військова частина польова пошта НОМЕР_1 (а.с.95).

Постановою державного виконавця Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції Красевич М.С. від 21.11.2005 року було відкрито виконавче провадження за вищезазначеним виконавчим листом (а.с.16).

Постановою державного виконавця ВДВС Сніжнянського міського управління юстиції Герасименко О.О. виконавчий напис № 781, виданий 24.02.2003 року (а.с. 51), повернутий стягувачеві, оскільки у результаті вжитих державним виконавцем заходів встановити місце перебування боржника неможливо.

Проте, заборгованість у сумі 5960,06 грн. ОСОБА_1 на користь позивача досі не сплачена у добровільному порядку та не стягнута у примусовому порядку.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Численні звернення позивача до різних установ: Франківського районного управління юстиції м. Львів, начальника Головного управління юстиції у Львівській області, прокурора Львівської області, начальника відділу ДВС Сніжнянського міського управління юстиції та інш. (а.с.10-49) з приводу стягнення вищезазначеної заборгованості з ОСОБА_1 на користь військової частини не дали результатів.

При цьому, встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (правонаступником якої ВЧ НОМЕР_4 , яка з 15.09.2014 року має назву Військова частина польова пошта НОМЕР_1 )) №524 від 17.10.2001 року ОСОБА_1 був притягнутий до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державі в сумі 6153,06 грн.
Саме з цієї дати (17.10.2001 року) виник у ОСОБА_1 обов`язок сплатити вказану заборгованість та почав збігати строк позовної давності для стягнення позивачем цієї заборгованості з відповідача у судовому порядку за рішенням суду.
Станом на 17.10.2001 року діяв ЦК УРСР 1963 року, тому саме нормами цього кодексу суд мав керуватись спочатку при вирішенні цієї справи.
За змістом ст. 71 ЦК УРСР 1963 року, якій діяв до 01.01.2004 року, загальний строк позовної давності встановлювався в 3 (три) роки.
Таким чином, 3-річний строк позовної давності для подачі позову військової частини до відповідача про стягнення вищезазначеної заборгованості мав збігти 17.10.2004 року.
Встановлено, що вищезазначений позов позивачем до відповідача про стягнення матеріальної шкоди поданий поштою лише у грудні 2016 року (а.с.1, 61).

Згідно із ст. 80 ЦК УРСР 1963 року, якій діяв до 01.01.2004 року, закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.
Встановивши порушення прав позивача відповідачем при вищевикладених обставинах, суд в силу вимог ЦК УРСР 1963 року міг би застосувати закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову в якості підстави для відмови у позові за власною ініціативою без заяви відповідача ОСОБА_1 про його застосування.
Однак, встановлено, що 3-річний строк позовної давності хоча й закінчився до пред`явлення позову позивачем у цій справі до суду у грудні 2016 року - 17.10.2004 року, проте тоді, коли вже діяв з 01.01.2004 року новий ЦК України 2003 року.
Згідно із п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.
При вищевикладених обставинах, правила нового ЦК України 2003 року про позовну давність застосовуються до вищезазначеного позову позивача до відповідача у цій справі, оскільки 3-річний строк пред`явлення останнього, встановлений ЦК УРСР 1963 року, що діяв раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом 01.01.2004 року.
За правилами нового ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, зокрема передбаченими ст. 267 ч. ч. 3, 4 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 у суді першої інстанції не заявляв про застосування позовної давності у цій справі; у судові засідання, призначені судом першої інстанції у цій справі 22.02.2017 року (а.с. 76) і 13 березня 2017 року (а.с.107), відповідач ОСОБА_1 не з`явився; письмова заява відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності у матеріалах цієї справи відсутня.
При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції не мав права за власною ініціативою без заяви відповідача застосовувати сплив позовної давності в якості підстави для відмови у задоволенні позову позивача до відповідача про стягнення матеріальної шкоди у цій справі, а, відповідно, ВЧПП В3720 мала право на стягнення з відповідача ОСОБА_1 на свою користь у цій справі матеріальної шкоди на суму 5960,06 грн.

Оскільки, встановлено, що саме ці позовні вимоги позивача у цій справі є обґрунтованими.

Так, наявність на сьогодні невиконаного вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини заборгованості в сумі 5960,06 грн., не перешкоджає позивачеві звертатись із вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 про стягнення цієї заборгованості на користь позивача за рішенням суду у цій справі.

Належні, допустимі докази сплати чи стягнення цієї суми заборгованості 5960,06 грн. з ОСОБА_1 на користь військової частини на час розгляду цієї справи судом у матеріалах цієї справи відсутні.
Суд виходить із правомірності заявлених вимог позивача у цій справі на суму 5960,06 грн. за відсутності у цій справі первісних письмових документів, які стали підставою для винесення наказу командира ВЧ НОМЕР_3 № 524 від 17.10.2001 року про притягнення ВЧ НОМЕР_3 ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі на суму 6153,06 грн., оскільки останні були знищені за строком зберігання (акт військової частини НОМЕР_4 від 01.03.2007 року (а.с. 138-140, якій був наданий позивачем апеляційному суду у цій справі на виконання ухвали апеляційного суду (а.с. 130) та якій може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. 303 ч. 2 ЦПК України, на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України з метою повного та всебічного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача).
Оскільки, наявність у військової частини права на стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди 5960,06 грн. станом на час вчинення вищезазначеного виконавчого напису у 2003 році перевірялась нотаріусом, останні досліджувались нотаріусом.

У матеріалах цієї справи також відсутні належні допустимі докази того, що станом на час розгляду цієї справи судом наказ командира ВЧ НОМЕР_3 № 524 від 17.10.2001 року про притягнення ВЧ НОМЕР_3 ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі на суму 6153,06 грн., та вищезазначений виконавчий напис нотаріусу скасовані чи визнані такими, що не підлягають виконанню з будь-яких підстав.

Решта позовних вимог позивача на суму 279,20 грн. (розрахунок: заявлено вимог 6239,26 грн. задоволено вимог 5960,06 грн. = 279,20 грн.) не ґрунтуються на належних допустимих (письмових) доказах (платіжних дорученнях, квитанціях позивача на цю суму тощо), зокрема позивачем не підтверджені конкретні суми та взагалі факт сплати останніх військовою частиною за послуги нотаріуса при вчиненні вищезазначеного виконавчого напису та при видачі дублікату останнього, у самому виконавчому листі та його дублікаті міститься лише позначка нотаріуса: стягнуто плату (без зазначення конкретної суми) за домовленістю згідно із ст. 31 ЗУ «Про нотаріат», а тому останні не підлягають задоволенню у цій справі.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.
Крім того, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення (ст. 303 ч. 3 ЦПК України).

При вищевикладених обставинах, доводи позивача ВЧПП В3720, як особи, яка подала апеляційну скаргу, частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Тому, апеляційну скаргу ВЧПП В3720 слід задовольнити частково, рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ВЧПП В3720 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ВЧПП В3720 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) 5960,06 грн., в решті позову слід відмовити за його необґрунтованістю та недоведеністю.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судових витрат в силу вимог ст. 5 ч. 1 п. 12 Закону України «Про судовий збір».

А тому, на підставі ст. 88 ч.ч. 1,5 ЦПК України судові витрати ВЧПП В3720 (), пов`язані із розглядом цієї справи судом першої, у розмірі 1528,40 грн. пропорційно до суми задоволених вимог позивача у цій справі (розрахунок: задоволені вимоги 5960, 06 грн. * судовий збір 1600,00 грн. (розрахунок: платіжне доручення на суму 1378,00 грн. а.с. 4 +222,00 грн. квитанція а.с. 72)/ заявлені вимоги 6239,26 грн.) слід компенсувати за рахунок держави.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1760,00 грн., сплату якого було відстрочено ВЧПП В3720 () апеляційним судом ухвалою суду від 24.05.2017 року (а.с.121) до ухвалення судового рішення у цій справі, враховуючи часткове задоволення останньої також слід компенсувати за рахунок держави у сумі 1681,24 грн. пропорційно до суми задоволених вимог у цій справі (розрахунок: задоволені вимоги 5960,06 грн. * судовий збір 17600,00 грн. / заявлені вимоги 6239,26 грн.).

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу Військової частини польової пошти НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року у цій справі скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов Військової частини польової пошти НОМЕР_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини польової пошти НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) 5960,06 грн.
В решті позову відмовити.
Судові витрати Військової частини польової пошти НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), пов`язані із розглядом цієї справи судом першої, у розмірі 1528,40 грн. компенсувати за рахунок держави.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1681,24 грн., сплату якого було відстрочено Військовій частині польової пошти НОМЕР_1 () апеляційним судом до ухвалення судового рішення у цій справі, компенсувати за рахунок держави.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.