Провадження № 2/161/4039/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гринь О.М.,

при секретарі Муригіній А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області про припинення дій та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області про припинення дій та зобовязання вчинити дії.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість в розмірі 654 399,74 грн. та судові витрати. Зазначене рішення звернене до примусового виконання на підставі виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом 26 липня 2011 року. 18 серпня 2011 року постановою державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за рішенням суду. Постановою від 09 вересня 2011 року накладено арешт на майно позивача та оголошено заборону на його відчуження. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2012 року відбулася заміна стягувача у ВП №28401429 на підставі договору факторингу, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» від 12 грудня 2011 року. Постановою головного державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ ОСОБА_6 від 18 вересня 2014 року виконавчий лист, незважаючи на заміну стягувача, було повернуто ПАТ «УкрСиббанк» на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Вказаний виконавчий лист повторно до виконання не предявлявся. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2017 року затверджено відмову стягувача ТзОВ «Кей-Колект» від стягнення у ВП №28401429 від 31 серпня 2017 року. Звернувшись до відповідача з вимогою про зняття арешту, позивач отримав відповідь, з якої вбачається, що ВП №28401429 є завершеним 18 вересня 2014 року, що позбавляє державного виконавця можливості вчиняти будь-які дії у цьому виконавчому провадженні. Арешт з майна боржника може бути знято за рішенням суду.

З огляду на наведене, просить скасувати арешт майна ОСОБА_1, накладений постановою державного виконавця від 09 вересня 2011 року у виконавчому провадженні №28401429 за виконавчим листом №2-833/2010, виданого Луцьким міськрайонним судом 26 липня 2011 року про примусове стягнення заборгованості; зобовязати ОСОБА_2 ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про скасування запису про обтяження майна ОСОБА_1, реєстраційний №11595079 від 09 вересня 2011 року.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинської області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, при розгляді спору покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи ТзОВ «Кей-Колект» в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість в розмірі 654 399,74 грн. та судові витрати (а.с.5).

Вказане рішення звернене до примусового виконання на підставі виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 26 липня 2011 року (а.с.6).

Постановою державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ ОСОБА_5 від 18 серпня 2011 року відкрито виконавче провадження №28401429 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за рішенням суду (а.с.7).

Постановою старшого державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ ОСОБА_7 від 09 вересня 2011 року накладено арешт на майно позивача та оголошено заборону на його відчуження (а.с.8).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2012 року замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ТзОВ «Кей-Колект» відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2010 року за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про звернення стягнення (а.с.9).

Постановою головного державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ ОСОБА_6 від 18 вересня 2014 року виконавчий лист у виконавчому провадженні № № 28401429 було повернуто ПАТ «УкрСиббанк» на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.8).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2017 року прийнято відмову стягувача ТзОВ «Кей-Колект» від примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2010 року за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про звернення стягнення (а.с.10).

Також судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області письмово повідомлено, що виконавче провадження №28401429 завершено на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому, відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» у ОСОБА_2 ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області відсутні підстави для зняття арешту (а.с.12).

У відповідності до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавчого провадження» (в редакції що діяла на час повернення виконавчого листа стягувачеві) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Частина 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час повернення виконавчого листа стягувачеві) передбачено такі процесуальні дії державного виконавця, як повернення виконавчого документа стягувачу (ст.47), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу посадовій особі), який його видав (ст.48) та закінчення виконавчого провадження (ст.49).

Виходячи з правового аналізу ч.1 та 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує наслідки завершення виконавчого провадження в редакції що діяла на час повернення виконавчого листа стягувачеві), не передбачено зняття арешту, накладеного на майно боржника, у випадку повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Частини третя та четверта ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Зняття арешту в усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження за положеннями ч. 5 ст. 60 Закону можливо виключно за рішенням суду.

У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оцінивши в сукупності всі зібрані в справі докази, враховуючи те, що арешт майна був заходом виконання рішення суду, а виконавче провадження на даний час завершено, однак державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування даних заходів, що обмежує права позивача як власника даного майна на володіння, користування та розпорядження ним, суд вважає правильним здійснити захист прав позивача як власника майна шляхом звільнення його з-під арешту.

Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про зобовязання ОСОБА_2 ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про скасування запису про обтяження майна ОСОБА_1, реєстраційний №11595079 від 09 вересня 2011 року з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється втручання інших державних або недержавних органів та їх посадових осіб у виконавче провадження, крім випадків, передбачених цим Законом.

Суд не вправі зобов'язувати державного виконавця вчиняти дії, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише вказаною посадовою особою державної виконавчої служби.

Крім того, суд зазначає, що звільнення майна з-під арешту за рішенням суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про скасування запису про обтяження майна.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 15, 60, 212-218, 224-226 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Скасувати арешт майна ОСОБА_1, накладений постановою державного виконавця від 09 вересня 2011 року у виконавчому провадженні №28401429 за виконавчим листом №2-833/2010, виданого Луцьким міськрайонним судом 26 липня 2011 року про примусове стягнення заборгованості.

В решті позовних вимог - відмовити

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь