АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянда М.І., Міцнея В.Ф.

секретаря Чебуришкіної Н.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служби у справах дітей Чернівецької міської ради ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служби у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 серпня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_1 у травні 2017 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служби у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів.

Зазначала, що шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівеького міського управління юстиції 25 грудня 2009 року актовим записом №2355.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Чернівці.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 6 червня 2013 року шлюб розірвано, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 30 квітня 2013 року.

Справа №720/821/17 Головуючий у 1 інстанції Вівчар Г.А.

Провадження №22-ц/794/1109/17 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Категорія 48/52

Посилалася на те, ОСОБА_4 з липня 2013 року не надає утримання дитині, не проявляє зацікавленості у навчанні і житті дитини, не спілкується з нею в обсязі достатньому для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний та духовний розвиток.

Вказувала на зміну розміру утримання дитини, витрат, що викликані розвитком здібностей, хворобою дитини.

Просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Чернівці.

Збільшити розмір аліментів, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 900 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 серпня 2017 року у позові відмовлено.

Попереджено ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Чернівці.

Покладено на службу у справах дітей Чернівецької міської ради контроль за виконання ОСОБА_4 батьківських обов»язків щодо доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Чернівці.

Вирішено питання відносно розподілу судових витрат.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 серпня 2017 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служби у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служби у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції керувався положеннями п.2 ч.1 мт.164 СК України та вважав недоведеним умисне ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, з якими ч.1 ст.192 СК України пов»язує зміну розміру аліментів.

Водночас суд першої інстанції зазначив, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч.2 ст.184 СК України підлягає індексації у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм

процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов'язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області від 23 листопада 2017 року прийнято відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги в частині оскарження рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 серпня 2017 року щодо відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 серпня 2017 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів

закрито.

Судове рішення в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів не оскаржується.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 серпня 2017 року в частині, що оскаржується, відповідає.

Встановлено, що шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівеького міського управління юстиції 25 грудня 2009 року актовим записом №2355.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Чернівці.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 6 червня 2013 року шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_1, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівеького міського управління юстиції 25 грудня 2009 року актовим записом №2355, розірвано, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 30 квітня 2013 року.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради №01/02-24/480 від 28 лютого 2017 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 щодо ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Чернівці.

Частини 1 та 2 ст.3 Конвенції про права дитини наголошують, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини 1 та 2 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.

Права та обов'язки батьків визначені ст.ст.150, 151, 153-156 СК України та в сукупності декларують такі обов'язки батьків, як виховання дітей, турбота про їх фізичний розвиток, підготовка до самостійного життя, матеріальне утримання, захист прав та інтересів дитини тощо.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз»яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов»язків.

З огляду на наведене суд першої інстанції, вирішуючи спір, обґрунтовано врахував характер винної поведінки ОСОБА_4, особу відповідача та його ставлення до дитини.

Відповідно довідки комунальної медичної установи «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» від 5 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 на обліку не перебуває (а.с.60).

Згідно довідки комунальної установи «Новоселицька центральна лікарня» від 7 жовтня 2016 року №248 ОСОБА_4 у лікаря психіатра на диспансерному обліку не перебуває, за медичною допомогою не звертався (а.с.63).

На підставі довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 11 жовтня 2016 року №628 ОСОБА_4 проживає в с.Магала Новоселицького району Чернівецької області, зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг не поступало (а.с.64).

За змістом ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради №01/02-24/480 від 28 лютого 2017 року про визнання доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_4 мотивовано тим, що ОСОБА_4 без поважних причин самоусунувся від виховання дитини, матеральної допомоги не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров»я та майбутнє дитини, у термін, наданий для налагодження контакту та виправлення поведінки, ОСОБА_4 не розпочав сплату заборгованості по аліментам, яка становить 15613 грн. 33 коп., дій, спрямованих на спілкування з дитиною не вчиняв.

Висновок є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей про з'ясування органом опіки та піклування реального відношення батька до виховання доньки, посилань на документи, що характеризують особистість батька, а також установлення факту саме ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов'язків (а не невиконання таких обов'язків).

За змістом ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ч.4 зазначеної норми суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 проживає окремо, не приймає участі у вихованні дитини, не виявляє інтересу до її здоров»я, не забезпечує утримання дитини з липня 2013 року.

З огляду на наведене у поведінці ОСОБА_4 є ознаки невиконання ним своїх батьківських обов»язків по вихованню дитини та формальні підстави для позбавлення батьківських прав.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов'язків, тобто такої винної поведінки особи, коли вона свідомо, систематично, не зважаючи на заходи попередження, продовжує не виконувати ці обов'язки,

Натомість, заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_4 посилався на чинення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Тому, враховуючи характер винної поведінки відповідача, наявність певних перешкод у спілкуванні з дитиною, особу ОСОБА_4, бажання ОСОБА_4 виконувати обов»язки з виховання дитини, а також що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення цих прав, попередивши ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов»язків.

За таких обставин рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 серпня 2017 року в частині, що оскаржується, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.2 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис /Половінкіна Н.Ю./

Судді - підписи /Кулянда М.І., Міцней В.Ф./

З оригіналом згідно: