"24" березня 2017 р.
Справа №150/300/16
Провадження по справі №2/150/1/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької областів складі:

головуючого судді Суперсона С.П.,

за участі:

секретаря Бровко Д.Г.,

позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1,

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2,

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 по усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,4946 га по вул. Дзержинського, 16 в смт. Чернівці Вінницької області, що стверджується державним актом на право власності на землю.

Згідно договору купівлі-продажу позивач продав відповідачу житловий будинок з надвірними будівлями за вказаною вище адресою.

Втім, земельні ділянки, розташовані під вказаним домоволодінням належать позивачу. На даний час у відповідача відсутні будь-які підстави аби використовувати земельні ділянки, площею більшою, ніж та, яка розташована під житловим будинком №16 по вул.. Дзержинського в смт. Чернівці, а саме 0,02 га. Але відповідач продовжує користуватись земельною ділянкою, площею більшою, ніж та, що заходиться під будинком. Таким чином даними діями ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування та розпорядження майном.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримав та просив суд задоволити шляхом зобовязання ОСОБА_2 усунути перешкоди в здійсненні права позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою по вул. Дзержинського, 16 в смт. Чернівці Вінницької області та зобовязання відповідача усунути усі наслідки порушення права позивача користування та розпорядження зазначеною земельною ділянкою.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним та його представник адвокат ОСОБА_3 заперечили проти позовних вимог, зазначили, що відповідач за первісним позовом жодних перепон у користуванні належним ОСОБА_1 майном не чинить. Той факт, що ОСОБА_2 вчиняє спробу у встановлений законом порядок отримати спірну земельну ділянку у власність не може слугувати доказом чинення позивачу будь-яких перепон у користуванні та розпорядженні майном. Інших яких бито не було конкретних дій, які відповідач вчиняє в порушення майнових прав позивача позов не містить. Окрім того, позов не містить посилання на конкретні дії, які ОСОБА_1 вимагає зобовязати не чинити відповідача, в чому вони полягають.

Також подали до суду зустрічний позов про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,091 га по вул.. Дзержинського, 16 в смт. Чернівці Вінницької області. В обґрунтування зазначили, що позивачу за зустрічним позовом належить житловий будинок за вказаною адресою, та який розташований на земельній ділянці площею 0,091 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Таким чином у відповідності до вимог статті 120 ЗК України просить визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку.

В процесі розгляду справи, з урахуванням висновку судової експертизи №022/16 від 02.02.2017 подали заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначили, що площа земельної ділянки, на яку просять визнати за ОСОБА_4 право власності складає 0,0936 га.

Позивач за первісним позовом заперечив проти задоволення зустрічного позову, посилаючись на те, що положення статті 120 ЗК України, на які як на підставу визнання права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 посилається останній набрали чинності лише з 01 січня 2010 року. За таких підстав відповідач не має права вимагати визнання права власності на земельну ділянку площею більшою, ніж та, що розташована під житловими будинком та необхідна для його обслуговування.

Суд, вирішуючи первісні позовні вимоги, заслухав доводи учасників судового процесу, заперечення, дослідив матеріали справи та наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та співставленні дійшов висновку про наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії 1-ВН №014225 належить 4 земельні ділянки загальною площею 0,4946 га по вул. Дзержинського, 16 в смт. Чернівці Вінницької області.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.06.2007 позивач за первісним позовом продав відповідачу житловий будинок з надвірними спорудами по вул.. Дзержинського, 16 в смт. Чернівці Вінницької області, який знаходиться на одній із земельних ділянок, а саме відповідно до державного акту на право власності на землю серії 1-ВН №014225 (а.с. 4) під №1. Крім того, поруч з зазначеним будинком є земельна ділянка, якою відповідач за первісним позовом користується для ведення особистого селянського господарства, та жодним чином не накладається на земельні ділянки, належні ОСОБА_1

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до вимог ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

При цьому, положеннями ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Звертаючись до суду з даним позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позивач не надав письмових доказів того, що з боку відповідача існують перешкоди в користуванні його земельною ділянкою, з вказівкою на конкретні дії, що вчиняються відповідачем.

Крім того, згідно позовної заяви, позивач посилається на те, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача, при цьому на дійсне порушення прав ОСОБА_1 з боку ОСОБА_4, а не припущення про наявність небезпеки порушення таких прав позивач не вказує (а.с.3).

Так, позивачем не надано суду на обґрунтування своїх вимог будь-яких документів, актів, довідок, що містили б відомості про обставини, які мають значення для справи, а саме здійснення відповідачем перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою. Сам факт розташування житлового будинку, що належить відповідачу за первісним позовом на земельній ділянці, що відповідно до державного акту належить ОСОБА_1 та знаходиться під №1, а також наявність інших земельних ділянок, що розташовані поряд з житловим будинком та господарськими будівлями ОСОБА_2 не може бути доказом в підтвердження позовних вимог.

Тобто, позивач не довів тих обставин, на які посилається як на підставу позовних вимог, не надав доказів в обґрунтування позовних вимог, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

При цьому суд створив всі умови для змагального процесу, роз'яснював позивачу його права та обов'язки, в тому числі неодноразово роз'яснював обов'язок щодо доказування тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. В тому числі, ухвалою суду від 01.06.2016 позовну заяву було залишено без руху з метою надання позивачу можливості додатково обґрунтувати свої позовні вимоги, зазначити конкретні дії, що вчиняються відповідачем в порушення його прав на земельну ділянку, а також конкретні дії, які потрібно зобовязати відповідача не вчиняти по відношенню до прав ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, та які наслідки порушеного права позивача відповідач повинен усунути. Втім, позивач проігнорував зауваження до позову, що були описані в ухвалі суду та належних доказів та обґрунтувань суду все-таки не надав.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача щодо зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою зобовязання відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди в здійсненні права позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою, а також щодо зобовязання відповідача усунути усі наслідки порушення права позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Таким чином, розглянувши первісний позов в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні первісних позовних вимог.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за останнім права власності на земельну ділянку, площею 0,0936 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер :01:002:0215, яка розташована на території Чернівецької селищної ради Вінницької області по вул.. Дзержинського, 16, суд приходить до наступного висновку.

Згідно договору купівлі-продажу від 22.06.2007, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, останньому належить житловий будинок по вул.. Дзержинського, 16 в смт. Чернівці Вінницької області.

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер :01:002:0215, площею 0,091 га. Дана земельна ділянка як вважають позивач та його представник є необхідною для обслуговування житлового будинку, що належить ОСОБА_2

Згідно вимог статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи частину будвлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки, що зайнята житловим будинком, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування будинку.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Таким чином спірна земельна ділянка з моменту отримання і реєстрації державного акту є об'єктом права власності і предметом поділу між співвласниками.

Такі висновки суду узгоджуються із висновком ВСУ, викладеним у рішенні №6-2цс/15.

З метою встановлення дійсної площі земельної ділянки, що розташована під будинком та необхідна для обслуговування житлового будинку судом було призначено судову землевпорядну експертизу.

Так, згідно висновку експерта за №022/16 від 02.02.2017, визначено площу земельної ділянки, необхідну для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.. Дзержинського, 16 в смт. Чернівці Вінницької області, належних ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.02.2007, посвідченого Державним нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області, реєстровий номер 2012. Площа земельної ділянки становить 0,0936 га з розмірами по периметру, що графічно відображено в додатку 2 до висновку експерта (а.с. 102-122).

Крім того, даний висновок повністю узгоджується із встановленими в судовому засіданні обставинами. Так, на земельній ділянці, площею 0,0936 га знаходяться житловий будинок та господарські споруди, проведений водопровід, каналізація та розташована вигрібна яма. В разі зміни конфігурації земельної ділянки та зменшення її площі, унеможливленим буде доступ до всіх комунікацій та господарських будівель.

Таким чином, розглянувши зустрічний позов в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Зважаючи на те, що суд відмовив позивачу за первісним позовом в задоволенні позовних вимог, судові витрати ОСОБА_1 не підлягають до присудження з другої сторони.

Разом з тим, задовольняючи вимогу відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом про відшкодування з відповідача за зустрічним позовом на його користь витрат на проведення судової експертизи в розмірі 5 800 гривень, суд виходить із того, що ОСОБА_2 надано суду належні та допустимі докази понесення ним витрат саме в зазначеному розмірі на проведення судової землевпорядної експертизи.

З приводу відшкодування понесених ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 4500 грн., суд зважає на слідуюче.

Відповідно до ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Представник позивача за зустрічним позовом просить стягнути на користь позивача за зустрічним позовом витрати на правову допомогу в розмірі 4500 грн., на підтвердження понесених витрат ОСОБА_3 суду надано квитанції №б/н від 13.03.2017 та 17.03.2017 та договір про надання юридичних послуг. Так, підготовка та написання зустрічної позовної заяви про визнання права власності на земельну ділянку оцінено в 1000 грн., представництво інтересів ОСОБА_2 в суді в 3 000 грн., на що адвокат затратила 5 годин 27 хвилин, що стверджується журналами судових засідань.

Окрім того, відповідно до ст. 34 Правил адвокатської етики адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, транспортних витрат. Так, за прибуття адвоката ОСОБА_3 в судові засідання до приміщення суду із м. Могилева-Подільського до гонорару адвоката було включено дані витрати, вартість яких оцінено в 500 гривень.

Таким чином представником позивача за зустрічним позовом надано належні докази понесення ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 4500 грн., що відповідають вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» та Правилам адвокатської етики, а тому підлягають до стягнення з позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

Окрім того, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, будучи інвалідом 2 групи звільнений від сплати судового збору за предявлення до суду зустрічного позову.

Таким чином, у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 701,61 грн. за предявлення до суду зустрічного позову підлягає до стягнення в дохід держави з ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 11, 14, 22, 23 ЦК України, ст.ст. 10, 27, 57-60, 80, 82, ч.1 ст. 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном відмовити.

Судові витрати ОСОБА_1 залишити за останім.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,0936 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер :01:002:0215, яка розташована по вул.. Дзержинського,16, смт. Чернівці Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати, понесені ОСОБА_2, повязані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 4500 гривень, судові витрати, повязані з оплатою вартості судової експертизи в розмірі 5800 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 701,61 гривень, від сплати якого при зверненні до суду з зустрічним позовом звільнено ОСОБА_2.

У відповідності до вимог статті 294 ЦПК України, рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення через Чернівецький районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено у відповідності до вимог статті 209 ЦПК України.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН