Ухвала

іменем україни

09 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Євтушенко О.І., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з орендної плати, пені та неустойки, за касаційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року,

вс т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з орендної плати, пені та неустойки, посилаючись на те, що 19 квітня 1999 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та приватним підприємцем ОСОБА_5 був укладений договір оренди № 6/060 нерухомого майна - нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 119,1 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

28 лютого 2006 року було укладено додаткове погодження до договору оренди, яким було змінено орендаря з приватного підприємця ОСОБА_5 на фізичну особу - підприємця ОСОБА_4

З квітня 2013 року відповідач належним чином не виконує зобов'язання, взв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 19 серпня 2013 року склала 9 677 грн 46 коп.

В зв'язку з викладеним позивач просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь орендну заборгованість в розмірі 9677 грн 46 коп. та пеню й неустойку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської радиорендну плату в розмірі9 677 грн 46 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі Департамент комунальної власності Одеської міської ради просить скасувати оскаржувані рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Судами встановлено, що 19 квітня 1999 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради, та приватним підприємцем ОСОБА_5 був укладений договір оренди № 6/060 нерухомого майна - нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 119,1 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з метою розміщення кафе.

28 лютого 2006 року було укладено додаткове погодження до договору оренди, яким було змінено орендаря з приватного підприємця ОСОБА_5 на фізичну особу - підприємця ОСОБА_4

Пунктом 1.2 договору оренди визначено строк його дії з 29 квітня 1999 року по 22 квітня 2007 року.

Як зазначено в п. 3.3. договору оренди, орендна плата, перерахована несвоєчасно, або не в повному обсязі, стягується Орендодавцем за весь період заборгованості, з урахуванням пені в розмірі передбаченому діючим законодавством.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05 серпня 2013 року позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, розірвання договору оренди та виселення задоволено. Розірвано договір оренди нежитлового приміщення № 6/060 від 19 квітня 1999 року, укладений між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та приватним підприємцем ОСОБА_5, виселено ОСОБА_4 з нежилих приміщень підвалу, стягнуто з останньої на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заборгованість з орендної плати за період з квітня 2010 року по березень 2013 року в розмірі 76 572 грн 79 коп.

Як вбачається з акту державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 18 березня 2014 року рішення про виселення було виконано 18 березня 2014 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2013 року позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі - продажу та витребування нерухомого майна від добросовісного набувача задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу зазначеного нежитлового приміщення між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та витребувано це приміщення в останнього.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 21 серпня 2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2013 року було змінено, а саме виключено абзац «визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02 лютого 2007 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6.», в іншій частині рішення залишено без змін.

ОСОБА_4 не користується нежитловим підвальним приміщенням з моменту укладення з ОСОБА_6 договору купівлі-продажу від 02 лютого 2007 року, договір оренди розірваний за рішенням суду з 20 серпня 2013 року.

10 жовтня 2014 року державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 припинено відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців номер запису 3036555.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26 листопада 2014 року позовну заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 39 298 грн 01 коп. залишено без розгляду.

За правилами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які

боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК Українивстановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За правилами ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України ).

Заявою від 11 лютого 2016 року відповідач просила суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Суди першої та апеляційної інстанцій відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення неустойки, прийшли до вірного висновку, що позивачем був пропущений строк позовної давності - один рік, оскільки Департамент звернувся до суду 23 квітня 2015 року, а неустойку просив стягнути за період з 16 червня 2013 року по 15 лютого 2014 року.

В іншій частині рішення судів не оскаржувалися, а тому не є предметом перегляду в касаційній інстанції.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Доводи касаційної скарги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуДепартаменту комунальної власності Одеської міської ради відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.І.Євтушенко

Г.І. Мостова