Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/333/16-ц Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В.
Категорія 57 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Коломієць О.С., Широкової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" про захист прав споживачів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1,

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати порушеним право останнього як споживача фінансових послуг при укладенні кредитного договору №10/10/10/2008/840-H/134 від 10 жовтня 2008 року з Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра»); визнати недійсним кредитний договір №10/10/10/2008/840-H/134 від 10 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра», як укладений під впливом обману з боку ПАТ КБ «Надра»; зобов'язати ПАТ КБ «Надра» зарахувати в рахунок повернення коштів за вказаним кредитним договором отримані від ОСОБА_1 кошти у вигляді комісії в сумі 1042,84 доларів США та сплачені ним суми повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, пені чи інших платежів за цим кредитним договором у загальній сумі 24252,10 доларів США; стягнути на користь ОСОБА_1 з ПАТ КБ «Надра» кошти у сумі 8003,54 доларів США, що станом на день подання позову за офіційним курсом НБУ складає 206852,68 грн., як різницю між виданими на виконання кредитного договору №10/10/10/2008/840-H/134 від 10 жовтня 2008 року ОСОБА_1 кредитними коштами та отриманими від нього коштами в якості платежів за цим кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що умови оспорюваного договору не відповідають нормам ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», договір укладений з порушенням Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а також тим, що банк приховав від ОСОБА_1 повну та об'єктивну інформацію щодо істотних умов договору, чим ввів його в оману щодо цих обставин.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги послається на доводи, якими обґрунтовував позовні вимоги. Крім цього, зазначив, що судом при вирішенні спору безпідставно взято до уваги підписані ОСОБА_1 анкету-заяву та пам'ятку клієнта, оскільки вони не містять поновної інформації, передбаченої ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». На його думку, суд також не звернув уваги на те, що анкета-заява підписана позивачем 17 вересня 2008 року, тобто до підписання ним 10 жовтня 2008 року пам'ятки клієнта. Тому, вважає висновок суду про ознайомлення ОСОБА_1 перед укладенням договору з його умовами, можливість обирати альтернативні варіанти погашення кредиту та відсотків між стандартним графіком та ануїтетом не відповідає фактичним обставинам справи. Вказав, що відповідачем не попереджено ОСОБА_1 про можливі нестабільності національної грошової одиниці України та схильності її до інфляційного знецінення. Також вказав, що суд першої інстанції при оцінці експертного висновку не витребував у відповідача розрахунок мінімального щомісячного платежу та не з'ясував, на підставі чого він був зроблений. Вважає рішення суду несправедливим, оскільки умови договору були прийняти позивачем-споживачем без надання йому повної, об'єктивної, необхідної, доступної інформації внаслідок чого банк необґрунтовано та неправомірно збільшив свої доходи за рахунок витрат позичальника.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №10/10/10/2008/840-H/134, відповідно до якого останньому надано кредит у розмірі 25294,94 доларів США (а. с. 6-7).

Згідно з п. п. 1.3, 1.4 укладеного кредитного договору процентна ставка за кредитом становить 16,09 % річних; строк повернення кредиту до 05 жовтня 2018 року.

Відповідно до п. п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 даного договору повернення кредиту здійснюється шляхом перерахування на рахунок №79977633 щомісячного мінімально необхідного платежу у розмірі 429,16 доларів США до 10 числа поточного місяця.

Згідно з п. 1.3.1 договору нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється на фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків зараховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таки з моменту укладення договору.

За змістом ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Пункт 3. 8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Така норма запроваджена на виконання Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною 1 ст. 203 ЦПК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи із змісту зазначеної правової норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Отже, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, а також сам факт обману.

Разом з тим, доводи представника позивача ОСОБА_2 про введення ОСОБА_1 в оману при укладенні кредитного договору спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Зокрема, останній був обізнаний з умовами кредитного договору, погодився на такі умови, тривалий час сплачував кредитні платежі (до січня 2015 року) відповідно до умов вказаного договору та звернувся до суду з даним позовом після звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за даним кредитним договором. В судовому засіданні позивач та його представник не довели належними та допустимими доказами наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких його введено в оману, а також сам факт обману.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції також правильно виходив з того, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Колегія судів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку, врахувавши обставини справи, обґрунтовано зазначив про відсутність правових підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору, правильно застосувавши положення статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи ОСОБА_2 щодо не ознайомлення ОСОБА_1 з умовами кредитування спростовуються матеріалами справи та підписаними останнім Анкетою-заявою (а.с. 39), у якій він підтвердив, що перед укладанням кредитного договору банк ознайомив його з умовами надання кредиту та Памяткою клієнта (а.с. 40), у якій йому у письмовій формі надано вичерпну інформацію про умови кредитування. Крім того, зазначена обставина не є підставою для визнання кредитної угоди недійсною у розумінні ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови спірного договору містять інформацію щодо розміру процентної ставки, інших послуг позичальника, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність, обсяг платежів на весь час дії договору тощо.

Так, із матеріалів справи вбачається, що пунктами 1.3, 1.3.1, 1.4, 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 укладеного договору та графіком погашення кредиту (а.с. 8-9) були передбачені розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність (до 10 числа щомісяця до 10 жовтня 2018 року), обсяги платежів (щомісяця ануїтет в розмірі 429,16 доларів США), а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є необґрунтованими.

Посилання на те, що висновок суду про можливість ОСОБА_1 обирати альтернативні варіанти погашення кредиту та відсотків між стандартним графіком та ануїтетом не відповідає фактичним обставинам справи є безпідставним та спростовується підписаною позивачем Памяткою клієнта від 10 жовтня 2008 року (а.с. 40). Зазначена Памятка передбачала два графіки (варіанти) погашення кредиту - ануїтет (рівні платежі протягом всього строку кредитування) та стандартний (щомісячне погашення кредиту рівними частинами та процентів, нарахованих на залишок по кредиту). Відтак, позивач не був позбавлений можливості обирати варіанти погашення кредиту та відсотків, встановлення погашення ним кредиту ануїтетними платежами відповідало його волі.

Посилання на підписання Заяви-анкети до підписання Памятки клієнта на правильність ухваленого рішення не впливає.

Позичальник не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону та не просив змінити або роз'яснити окремі положення оспорюваного кредитного договору, у тому числі щодо варіантів погашення кредиту, підписав його та в подальшому протягом семи років виконував його умови. Тому, доводи апеляційної скарги про необґрунтоване та неправомірне збільшення доходів за рахунок витрат позичальника у зв'язку із не наданням йому повної, об'єктивної, необхідної, доступної інформації про умови кредитування є безпідставними.

Крім того, укладаючи спірний договір в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Також незмінюваність курсу гривні відносно до іноземних валют, зокрема до долара США, законодавчо не закріплена. Нестабільність курсу гривні до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути невідомим позичальнику. Тому доводи позивача у цій частині є такими, що на правильність ухваленого рішення не впливають.

Посилання на необхідність витребування у відповідача розрахунку мінімального щомісячного платежу, необхідність з'ясування, на підставі чого він був зроблений є безпідставними, з огляду на погодження такого платежу позичальником та можливість скористатися правом на відкликання згоди на укладення договору, внесення змін до нього до його укладення, можливість обрати інший спосіб погашення кредиту та відсотків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, були предметом дослідження в судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: