Єдиний унікальний номер 227/4260/16-ц Номер провадження 22-ц/775/406/2017
Головуючий в I інстанції Корнєєва В.В. Єдиний унікальний номер 227/4260/16-ц
Суддя доповідач Новосядла В.М. Номер провадження 22-ц/775/406/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосядлої В.М.,

суддів: Новосьолової Г.Г., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2017 року частково задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення аліментів на навчання повнолітньої дитини, а саме: з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/20 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно з 8 листопада 2016 року до 1 липня 2019 року.

Не погодившись із рішенням суду, позивач приніс апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі з наступних підстав:

- розмір стягнутих на його користь аліментів у розмірі 1/20 частини від доходу відповідачів є дуже замалим, оскільки на даний час його дідусь та бабуся, з якими він проживав з 4-х років, отримують лише пенсію, здійснюють догляд за сином, який є інвалідом з дитинства першої групи і мають можливість допомагати лише продуктами харчування, і судом першої інстанції не враховано, що позивач повинен сплачувати кошти на придбання навчальної та спеціальної літератури, потребує коштів на придбання одягу, продуктів харчування, оплату проїзду до місця навчання, оплату проживання в гуртожитку.

- поза увагою суду залишилась та обставина, що відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, на обліку в центрі зайнятості не перебуває і відсутність працевлаштування на час розгляду справи не позбавляє його обов'язку надавати допомогу сину на час навчання,

- поза увагою суду залишилась та обставина, що відповідачка ОСОБА_3 також має обов'язок по наданню допомоги позивачу на час навчання, а її посилання на наявність грошових зобов'язань по кредиту та сплаті комунальних платежів не заслуговують на увагу,

- суд першої інстанції не врахував, що витрати на лікування та навчання неповнолітньої дочки відповідачки ОСОБА_4 у музичній школі відповідно ст. 185 СК України також має нести і батько дитини.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити з таких підстав:

- при ухваленні рішення суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка ОСОБА_3 самостійно виховує спільну дитину ОСОБА_4, оскільки він не сплачує аліменти за рішенням суду. Вказаний висновок був зроблений судом без урахування квитанцій про перерахування відповідачці ОСОБА_3 за період з вересня 2015 року по 24 травня 2016 року аліментів на загальну суму 5 000 гривень,

- судом не було враховано, що у період шлюбу із відповідачкою ними була придбана чотирьохкімнатна квартира і позивач зареєстрований та і фактично проживає в цій квартирі, а тому підстав для оплати гуртожитку у нього немає. Відповідач винаймає квартиру у м. Херсоні і згідно із договором оренди, копія якого долучена до апеляційної скарги, сплачує за неї 1 500 гривень,

- відповідач зазначає, що рішенням Добропільського міськрайонного суду від 13 січня 2017 року з нього на користь ОСОБА_5 стягнуті аліменти у розмірі 1/4 всіх видів заробітку на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 та 1/6 частина всіх видів доходу на утримання ОСОБА_5,

- відповідач вважає, що відповідно до долучених ним до апеляційної скарги доказів в нього немає матеріальної можливості сплачувати аліменти на навчання сина.

Під час розгляду справи в режимі відеоконференції позивач і його представник підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, а рішення суду скасувати. Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 просили відхилити.

Відповідачка ОСОБА_3 заперечувала проти доводів апеляційної скарги відповідача і підтримала апеляційну скаргу позивача в частині збільшення розміру аліментів з відповідача ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчить телефонограма направлена йому, яка зареєстрована у журналі телефонограм апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, його представника та відповідачку ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Згідно із свідоцтвом про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до довідки Селидівського гірничого технікуму від 19 жовтня 2016 року позивач є студентом 2 курсу денного відділення, навчається на безоплатній формі навчання. Строк навчання з 1 вересня 2015 року по 1 липня 2019 року.

Згідно із Довідкою навчального закладу № 01/129 від 21 жовтня 2016 року у 2016 році позивач щомісячно отримував стипендію у розмірі 734 гривень (а.с. 9).

ОСОБА_1 проживає у гуртожитку і сплачував за проживання щомісячно за період з вересня по жовтень 2015 року по 150 гривень, з листопада 2015 року по березень 2016 року по 200 гривень, з квітня по червень 2016 року по 180 гривень, з вересня 2016 року по 210 гривень (а.с. 10).

Відповідно із Відомостями з бази даних Державного реєстру фізичних осіб від 21 листопада 2016 року ОСОБА_2 (батько позивача) за період з 1 липня 2015 по 30 червня 2016 року доходів не має (а.с. 46).

ОСОБА_2 одружений і має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.60 - оборотна сторона).

Відповідачка ОСОБА_3 (мати позивача) працює у приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля» і її дохід за шість місяців з травня по жовтень 2016 року склав 41 831 гривню 88 копійок.

На утриманні відповідачки знаходиться дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 59).

За даними виконавчого провадження ОСОБА_3 не отримує аліменти від ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки (а.с. 98).

Відповідно до частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, визначені статтею 182 СК України і до них відносяться: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідачів аліментів на його утримання на період навчання у розмірі 1/4 всіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно з кожного, позивач повинен був довести що він потребує матеріальної допомоги на навчання і що його батьки можуть надавати матеріальну допомогу в зазначеному розмірі.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідачів на користь позивача, який продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/20 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 8 листопада 2016 року до 1 липня 2019 року, суд першої інстанції виходив з фактичних обставин справи та норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

Зокрема, судом першої інстанції було взято до уваги приписи статей 198, 199, 200 Сімейного кодексу України, а також роз'яснення пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15травня 2006 року.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, суд першої інстанції з врахуванням приписів статті 182 Сімейного кодексу України, прийняв до уваги обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: матеріальне становище позивача; стан здоров'я та матеріальне становище відповідачів; наявність у них на утриманні інших неповнолітніх дітей, які також потребують матеріальної допомоги.

Виходячи із встановлених фактів, наданих доказів та вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду не встановлено.

У відповідності до частини 1 статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Довід апеляційної скарги позивача щодо невідповідності висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, є необґрунтованим, оскільки ці факти не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, судом першої інстанції було враховано матеріальне становище позивача та відповідачів, а тому посилання в апеляційній скарзі позивачем на те, що при визначенні розміру аліментів не було прийнято до уваги матеріальне становище сторін є необґрунтованим.

Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції не врахував фактичне проживання позивача у квартирі, а не у гуртожитку, та наявність рішення Добропільського міськрайонного суду від 13 січня 2017 року з нього на користь ОСОБА_5 стягнуті аліменти у розмірі 1/4 всіх видів заробітку на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 та 1/6 частина всіх видів доходу на утримання ОСОБА_5, то апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право участь у судових засіданнях, подавати докази.

Частина 2 статті 27 ЦПК України зобов'язує осіб, які беруть участь у справі для підтвердження своїх заперечень подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні і надання у відповідності до статей 11 і 27 ЦПК усіх доказів по справі, які він визнає необхідним.

Згідно із частинами 1 і 2 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідачем до апеляційної скарги було долучено копію рішення Добропільського міськрайонного суду від 13 січня 2017 року, яким з нього на користь ОСОБА_5 стягнуті аліменти у розмірі 1/4 всіх видів заробітку на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 та 1/6 частина всіх видів доходу на утримання ОСОБА_5

Вказане рішення не було предметом розгляду суду першої інстанції.

Разом з тим, звертає на себе увагу те, що цивільна справа за позовом ОСОБА_5 про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 та на утримання матері дитини була зареєстрована в суді у грудні 2016 року, в той час як позов ОСОБА_1 про стягнення з батьків аліментів на період його навчання був поданий до суду у листопаді 2016 року.

На цю обставину звернула увагу апеляційного суду відповідачка ОСОБА_3

У своїх письмових запереченнях, які надійшли до суду у січні 2017 року відповідач ОСОБА_2 не повідомив суду першої інстанції про наявність в провадженні цього суду позову до нього про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки і її матері до досягнення дитиною трирічного віку (а.с. 58).

Вказані обставини свідчать про те, що відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції не надав у відповідності до статей 11 і 27 ЦПК усіх доказів по справі, і лише після ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів, посилаючись на неможливість надавати сину матеріальну допомогу на навчання, долучив до апеляційної скарги додаткові документи.

Однак, відповідачка ОСОБА_3 у своїх письмових запереченнях на позов сина про стягнення аліментів на його навчання звертала увагу суду першої інстанції на те, що у 2013 року відповідачем ОСОБА_2 був придбаний автомобіль і надала з цього приводу докази (а.с. 77-78, 101).

Крім того, на підтвердження того, що ОСОБА_2 має доходи, відповідачкою ОСОБА_3 (ОСОБА_2) було зазначено, що з березня 2013 року по січень 2016 року він працював у РФ, про що свідчить копія «Дозволу на роботу іноземному громадянину» від 29 березня 2013 року (а.с. 102).

Посилання відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що позивачу немає необхідності проживати у гуртожитку при наявності квартири є неспроможним, оскільки квартира знаходиться у смт. Новодонецьке, а позивач навчається у м. Селидове.

Крім того, під час розгляду справи в апеляційній інстанції відповідачка ОСОБА_3 зазначила, що відповідач ОСОБА_2 забезпечений житлом - квартирою у смт. Новодонецьке, в якій ніхто не проживає, а тому незрозумілим є те, що він винаймає квартиру у іншій області при наявності свого житла.

Відповідачка ОСОБА_3 заперечує проти отримання нею аліментів згідно із квитанціями, які відповідач ОСОБА_2 долучив до апеляційної скарги з тих підстав, що на цих квитанціях зазначено прізвище «ОСОБА_3», а її прізвище - «ОСОБА_3». На думку, відповідачки поштові перекази своїй матері, ОСОБА_2 видає за сплату ним аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача щодо неможливості надавати допомогу сину на навчання не були ним доведені належними і відповідними доказами під час розгляду справи як у суді першої так і у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: