АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/612/17 Номер провадження 22-ц/786/2669/17Головуючий у 1-й інстанції Сьоря С. І. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.,

при секретарі - Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини в зв?язку з навчанням, визначення місця проживання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_4.

Позовні вимоги вмотивовувала тим, що 27 вересня 1997 року між нею та ОСОБА_4 укладено шлюб, який зареєстровано Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом №332. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, подружжя проживає окремо. Сумісне життя та збереження сім?ї позивач вважає н можливим, на примирення не згодна, і з цих підстав просила шлюб розірвати.

Збільшивши позовні вимоги, також просила після розірвання шлюбу визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, із нею - ОСОБА_3.

Окрім цього, просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь неї аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5, у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, оскільки у добровільному порядку відповідач коштів на утримання доньки не надає.

В свою чергу, ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 650 гривень щомісячно до 22 жовтня 2019 року та визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дитини- задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований 27 вересня 1997 року у Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом №332 між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, - розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишено прізвище, набуте після реєстрації шлюбу «ОСОБА_10».

Місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено з матір?ю - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, аліменти у розмір ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 (п?ятидесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 10 березня 2017 року і до досягнення нею повноліття.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в іншій частині відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини в зв?язку з навчанням, визначення місця проживання малолітньої дитини - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи з 27 березня 2017 року та до 30 червня 2019 року, тобто до закінчення навчання.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, - 1280 гривень сплаченого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на корись держави 640 гривень судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, на користь держави 640 гривень судового збору

З даним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_4 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити та визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в зв'язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, та недоведеність їх позивачем.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що термін перебування ОСОБА_3 в Італії обмежений до 01 січня 2018 року, жодного доказу про продовження роботи за контрактом з метою отримання засобів для існування, у тому числі і оренди житла, витрат на харчування, одяг та інші потреби, позивач не надала.

У той же час, він має постійну роботу, систематичний дохід. Суд має виходити з інтересів дитини, більша частина родини якої (батько і брат) проживають в Україні.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України рішення в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей не є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі і являються батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, яке видане Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 21 травня 2015 року.

З 08 жовтня 2016 року сторони у справі, шлюб між якими розірвано цим рішенням, проживають окремо. Малолітня дочка ОСОБА_5 проживає із ОСОБА_3 у республіці Італія, а ОСОБА_4 проживає у м. Кременчуці Полтавської області.

Вирішуючи спір між сторонами щодо проживання малолітньої доньки, місцевий суд правомірно виходив з рівності прав та обов'язків матері та батька, максимально можливо враховувавши інтереси дитини, та наступних норм.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Стаття 3 ч.1 «Конвенції про права дитини», яка прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року передбачено, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічне відображено в ч. 8 ст. 7 СК України, де вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У ст. 9 ч.1 «Конвенції про права дитини», яка прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а ч.1 ст.161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст.161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини, яка прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від20листопада 1959року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю.

«Конвенція про права дитини», яка прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року є міжнародним договором, приєднавшись до якого в 1991 році, Україна взяла на себе зобов'язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов'язкове. Вона ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації прав дитини, і розвиває її положення, встановлюючи зобов'язання для країн-учасниць.

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини.

Сімейним законодавством визначено, що при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного із них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Зі звіту, складеного 31 травня 2017 року соціальним асистентом ОСОБА_11 сектору соціальної політики Комуни міста Сан Манго П?ємонте (провінція Салерно), стосовно неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сім?я ОСОБА_5 на даній території проживає з серпня 2015 року. ОСОБА_9 працює в сім?ї в м. Салерно як помічниця по господарству, а в суботу в ресторані «Мессіко е нувола» в м.Салерно. Неповнолітня ОСОБА_5 оточена турботою, навчається в третьому класі початкової школи м. Сан Манго П'ємонте і вона дуже добре інтегрувалася в шкільний колектив. Викладачі задоволені успіхами неповнолітньої, яка проявила себе дуже вихованою і старанною. ОСОБА_3 дбає про дитину, а для підтримки є бабуся по материнській лінії, яка допомагає коли мати працює. Дитина спілкується по телефону з батьком.

Відповідно до довідки наданої Спортивною асоціацією любителів різних видів спорту «ЛЕ ПЛЕЯДІ» 19.07.2017 року, ОСОБА_5 відвідувала та успішно проходила зимові курси з плавання у муніципальному басейні «Арбостелла» м. Салерно та літній курс у курортній структурі (базі відпочинку) Італійського об'єднаного синдикату працівників поліції м. Салерно. Вона призвичаїлась та повністю освоїлась у спортивній групі вказаної асоціації, оскільки вважалася надійним членом команди та дуже перспективною у дисципліні плавання. Вказане підтвердження видане в тому числі і з метою майбутньої співпраці зі спортсменкою.

Відповідно до оціночного документу за навчальний рік 2016/2017, виданого Комплексним Інститутом Салерно, ОСОБА_5 навчається в третьому класі початкової державної школи Сан Манго Пьемонте (провінція Салерно) та за час навчання досягла гарного рівня розуміння та пізнання, що дасть їй можливість суттєво розширити її власні знання в повній мірі. З огляду на навчальні акти та оцінки викладачів курсу, підтверджується що учениця переведена до наступного класу.

З пояснень, наданих в судовому засіданні представником органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за допомогою засобів телекомунікаційного зв'язку було проведено бесіду з дитиною ОСОБА_5, яка повідомила, що її все влаштовує в Італії і вона хоче проживати з мамою в Італії. При цьому вона зазначила, що бажає спілкуватися з батьком і приїжджати в Україну коли в неї будуть канікули.

Судом встановлено, що обоє батьків під час спільного проживання добросовісно ставилися до виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітньої дочки.

Матеріали справи не містять доказів на спростування того, що мати дівчинки, з якою вона проживає на даний час надасть гірші, ніж батько матеріальні та моральні умови для виховання, розвитку та проживання малолітньої дитини.

Відповідно до ст. 27 ч.1 «Конвенції про права дитини», яка прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ст.3 ч.1 Конвенції, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Ст. 18 ч.1 Конвенції визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, який вирішив залишити малолітню ОСОБА_5 проживати з матір?ю, та вважає його законним і у повній мірі обґрунтованим.

При розгляді справи суд виступає незалежним та неупередженим і не віддає перевагу жодній із сторін процесу (вимоги ст. 6 Європейської конвенції, в тому числі і щодо роз'яснення сторонам процесуальних наслідків вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, з огляду на вищевикладені обставини.

На підставі наведеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2017 року не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ Т.В. Одринська

Судді: /підпис/ А.І. Дорош /підпис/В.М. Триголов

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області В.Т. Одринська