Справа № 308/2975/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» про визнання поруки припиненою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» за яким просить суд ( із урахуванням заяви про зміну предмету позову від 30.06.2016 року) визнати поруку припиненою згідно договору поруки № 65/1/07/S-2 від 07 лютого 2007 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

07 лютого 2007 року між ОСОБА_2 товариством Всеукраїнський акціонерний банк (скорочено AT ОСОБА_3), правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі директора Закарпатської філії AT ОСОБА_3 ОСОБА_4 (надалі - Кредитодавець) та ОСОБА_1 (надалі - Поручитель) був укладений Договір Поруки № 65/1/07/S- 2.

Відповідно до частини 1 Договору Поруки, Поручитель солідарно відповідає перед Кредитодавцем за виконання ОСОБА_5 (надалі - Боржник) зобовязань у повному обсязі за Кредитним договором № 65/1/07 від 07 лютого 2007 року.

Відповідно до частини 4 Договору Поруки, порука припиняється якщо Кредитодавець протягом одного року від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до Поручителя.

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Отже, не предявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня іастання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є гідставою для припинення останнього, а отже і обовязку поручителя нести солідарну іідповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого юбов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не ноже.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості, який знаходиться в матеріалах справи, Боржник, ОСОБА_5 перестав виконувати свої зобовязання в січні місяці 2011 року, а отже з цього моменту настав строк виконання основного зобовязання за Кредитним договором.

Ухвала про відкриття провадження у справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» про стягнення заборгованості за кредитним договором з Поручителя як солідарного Боржника була постановлена 15 квітня 2013 року.

Таким чином, кредитор ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» звернувся з позовом про стягнення з Поручителя, як солідарного Боржника після строку, встановленого в Договорі поруки.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав, зазначених в письмових запереченнях на позов.

В судове засідання 03.02.2017 року представники сторін не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом повідомлені належним чином, тому розгляд справи в режимі відеоконференції вкотре не відбувся.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, 07 лютого 2007 року між ОСОБА_2 товариством Всеукраїнський акціонерний банк (скорочено AT ОСОБА_3), правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» та ОСОБА_1 (надалі - Поручитель) був укладений Договір Поруки № 65/1/07/S- 2.

За умовами п.п. 1.1.1., 1.1.2 та п. 1.1 зазначеного договору поруки поручитель солідарно відповідає перед кредитодавцем за виконання ОСОБА_5, надалі боржником, зобовязань у повному обсязі за: кредитним договором № 65/1/07 від 07 лютого 2007 року, який було укладено між кредитодавцем та боржником та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому (надалі Кредитний договір) згідно з яким позичальнику надано кредит в сумі 26 000,00 доларів США на придбання транспортного засобу із сплатою процентів за ставкою 10% річних та щомісячною комісією за ведення та моніторинг кредитної справи в розмірі 0,13% відсотків річних від суми виданого кредиту (33,80 дол. США), строком повернення 06 лютого 2013 року. договором про надання банківських послуг для фізичних осіб № 65/1/07 від 07 лютого 2007 року, укладеним АТ ОСОБА_3 і ОСОБА_5 та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому (надалі за текстом Договір Овердрафту), згідно з яким боржнику відкрито відновлювальну кредитну лінію в сумі 10 000,00 гривень зі сплатою процентів за ставкою 25% річних, терміном повернення до 06.02.2013 року.

Відповідно до п. 4.1 договору сторони домовилися, що порука припиняється якщо кредитодавець протягом одного року від дня настання строку виконання зобовязань за кредитним договором не предявить вимоги до поручителя.

Позивач вважає, що Боржник, ОСОБА_5 перестав виконувати свої зобовязання в січні місяці 2011 року, а отже з цього моменту настав строк виконання основного зобовязання за Кредитним договором, тому у річний строк із зазначеної дати відповідач мав предявити свої вимоги до поручителя, а оскільки він цього не зробив, порука вважається припиненою.

Відповідач заперечив проти позову, оскільки вважає, що таке твердження позивача не відповідає обставинам справи, банком було дотримано річний строк для предявлення вимог до поручителя, який слід рахувати із 06.02.2013 року дати кінцевого терміну повернення кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.06.2013 року у справі № 308/4447/13-ц було позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ідентифікаційний код НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» заборгованість в розмірі 96 304,14 (девяносто шість тисяч триста чотири грн. 14 коп.) грн., судовий збір у розмірі 963,04 грн.

При цьому судом було встановлено, що 07 лютого 2007 року, відповідно до кредитного договору № 65/1/07, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2», що змінило назву на ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2», та ОСОБА_5, останньому було надано кредит в розмірі 26000,00 доларів США, з терміном повернення до 06 лютого 2013 року, із сплатою 13% річних за користування кредитними коштами, для придбання легкового автомобіля марки «Хонда Аккорд».

По справі встановлено, що позивачем належним чином виконано зобовязання за вказаним кредитним договором, перераховано кредитні кошти однією сумою в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача ОСОБА_5 № 1212, відкритий в ВАТ «ВіЕйБі Банк», про що свідчить копія розпорядження № 1 відділу бек офісу ЗФ АТ «ВАБанк» від 07 лютого 2007 року, надане в судовому засіданні представником позивача.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_5 не виконав умови кредитного договору щодо щомісячного погашення кредиту та щомісячної сплати відсотків за використання кредитних коштів.

Станом на 23 листопада 2012 року заборгованість ОСОБА_5 перед позивачем становить 96304,14 грн., з розрахунку: 8863,20 доларів США кредит, 1683,98 доларів США несплачені відсотки (всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту становить 10547,18 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15 жовтня 2012 року становить 84303,61 грн.); 3747,35 грн. несплачена комісія за РО, 8253,18 грн. плата за пропуск платежів.

В судовому засіданні встановлено, що в забезпечення зобовязань позичальника за зазначеним кредитним договором 07 лютого 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 65/1/07 S-2, відповідно до якого ОСОБА_1 взяв на себе зобовязання відповідати за належне виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору № 65/1/07 від 07 лютого 2007 року.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.

У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор, згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. В разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих в кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання, тобто, з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Судом не може бути прийнято до уваги твердження представника відповідачів про те, що право дострокового повернення кредитних коштів у позивача виникло у 2008 році, однак, зважаючи на те, що позивач не звертався до поручителя протягом одного року з моменту настання зазначених вище обставин, то ним пропущено строк предявлення вимоги до поручителя, а тому позивач не вправі вимагати від поручителя ОСОБА_1 повернення отриманих в кредит коштів і поручитель ОСОБА_1 не може солідарно відповідати разом з боржником ОСОБА_5 по кредитному зобовязанню, - оскільки суд вважає, що строк погашення зобовязання, тобто, момент настання строку виконання зобовязання у повному обсязі у даному випадку 06 лютого 2013 року. Натомість, у 2008 році у позивача виникло право, однак, не обовязок дострокового повернення кредитних коштів.

За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 26.07.2013 року судом було апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_1, від імені та в інтересах яких діє ОСОБА_6 відхилено, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 червня 2013 року залишено без змін.

При цьому апеляційною інстанцією було зазначено, що відповідно до п. 4.1 Договору поруки порука припиняється з припиненням зобовязань за Кредитним договором та Договором Овердрафту. Строк повернення боргу, згідно Кредитного договору, визначено 6 лютого 2013 року. Позивач звернувся до суду 18 березня 2013 року.

Суд першої інстанції правомірно вважав, у 2008 році у позивача виникло право, однак, не обовязок, вимагати дострокового повернення кредитних коштів.

Оскільки відповідачі взяті на себе зобовязання за укладеними договорами не виконували, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення з позичальника та поручителя суми заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається із постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у місті Києві виконавчий лист, виданий Ужгородським міськрайонним судом 01.04.2014 року № 308/4447/13-ц був прийнятий до виконання, відкрите виконавче провадження з його примусового виконання.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як зазначено у правовій позиції, викладеній у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року № 6-2017цс15, з огляду на визначений статтею 129 Конституції України принцип обов'язковості рішення після вирішення судом справи та набрання рішенням суду законної сили, а також на зміст статей 553, 559 Цивільного кодексу України слід дійти висновку про те, що у разі, якщо є судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором та відмову в задоволенні позову поручителя про визнання недійсним договору поруки, в якому судом розглядалося питання дійсності договору поруки, і це рішення набрало законної сили, то під час вирішення справи про припинення поруки суду необхідно враховувати встановлення таким судовим рішенням указаних обставин.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року в справі № 6-6цс14.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Згідно із правовим висновком, який був висловлений Верховним Судом України у справі № 6-1006цс16 (постанова від 08.06.2016 року), згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що за пунктом 5.2 договору поруки остання припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобовязання позичальника за кредитним договором не предявить вимоги до поручителя.

Оскільки зобовязання боржник не виконував, банк реалізував передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 5.3.3 кредитного договору право вимоги дострокового виконання основного зобовязання та відповідно змінив строк виконання основного зобовязання. Отже, настання строку виконання основного зобовязання необхідно обчислювати з 15 квітня 2013 року.

Зважаючи на те, що кредитодавець звернувся з позовом до поручителя у грудні 2013 року, тобто в межах передбаченого договором поруки трирічного строку, цей строк не можна вважати пропущеним.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. В разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих в кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання, тобто, з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії

поруки, оскільки відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що суд як першої, так і апеляційної інстанції висловився з приводу строку виконання зобовязань за договором поруки від № 65/1/07/S-2 від 07 лютого 2007 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1, що і стало підставою для стягнення із нього заборгованості солідарно за цим договором, проте оскільки позов про визнання поруки припиненою згідно із цим договором не був предметом розгляду у справі 3 308/4447/13-ц слід розглянути позов по суті.

Пунктом 4.1 спірного договору поруки визначено, що порука припиняється якщо кредитодавець протягом одного року від дня настання строку виконання зобовязань за кредитним договором не предявить вимоги до поручителя.

При цьому строк виконання основних зобовязань за кредитним договором № 65/1/07 від 07.02.2007 року чітко визначений у п. 1.1.1 та п. 1.1.2 договору поруки 06 лютого 2013 року.

Як вбачається із ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 26.07.2013 року Позивач звернувся до суду 18 березня 2013 року.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач помилково вважає, що оскільки в січні 2011 року боржник ОСОБА_5 перестав виконувати свої зобовязання із цього моменту настав строк виконання основного зобовязання, тому що із цієї дати у відповідача виникло право, однак, не обовязок, вимагати дострокового повернення кредитних коштів. При цьому строк виконання зобовязання за основним договором сплинув 06 лютого 2013 року і саме із цієї дати слід обраховувати річний строк для предявлення вимоги до поручителя, відповідно до п. 4.1 договору поруки, який відповідачем був дотриманий, оскільки із відповідним позовом він звернувся до суду 18 березня 2013 року, відтак з урахуванням правового висновку, який був висловлений Верховним Судом України у справі № 6-1006цс16 (постанова від 08.06.2016 року), слід відмовити у задоволенні зазначеного позову.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору у справі покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 559 ЦК України, ст. ст.10, 60, 212-215, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» про визнання поруки припиненою, - відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору у справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7