Ухвала

Іменем України

23 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К.,

Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державного агентства лісових ресурсів України та тимчасово виконуючої обов'язки голови Державного агентства лісових ресурсів України Юшкевич Христини Василівни, треті особи: Миколаївське обласне управління лісового та мисливського господарства, ОСОБА_4, про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 09 червня 1998 року він працював директором Володимирівського Державного лісового господарства. Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 12 березня 2015 року його за контрактом було призначено на посаду директора державного підприємства «Володимирівське Державне лісове господарство» Миколаївського лісового та мисливського господарства з 12 березня 2015 року по 11 березня 2016 року. У зв'язку з закінченням терміну вищезазначеного контракту, наказом Державного агентства лісових ресурсів від 11 березня 2016 року його було звільнено з посади директора та призначено начальником дільниці мисливського господарства державного підприємства «Володимирівське Державне лісове господарство». На період до призначення нового керівника його наказом від 06 квітня 2016 року було призначено тимчасово виконуючим обов'язки директора державного підприємства «Володимирівське Державне лісове господарство». Наказом Державного агентства лісових ресурсів від 06 липня 2016 року трудові стосунки з позивачем щодо тимчасового виконання обов'язків директора були припинені а його вивільнено від виконання тимчасової роботи з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Посилаючись на те, що при вивільненні від виконання тимчасової роботи допущено порушення вимог трудового законодавства, ОСОБА_2, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати незаконним та скасувати наказ від 06 липня 2016 року, поновити його на роботі на посаді тимчасово виконуючого обов'язки директора державного підприємства «Володимирівське Державне лісове господарство» та стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ тимчасово виконуючої обов'язки голови Державного агентства лісових ресурсів України Юшкевич Х.В. від 06 липня 2016 року про припинення трудового договору та звільнення тимчасово виконуючого обов'язки директора державного підприємства «Володимирівське лісове господарство» Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді тимчасово виконуючого обов'язки директора державного підприємства «Володимирівське лісове господарство» Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства з 06 липня 2016 року. Стягнуто з Державного агентства лісових ресурсів України на користь ОСОБА_2 8 042,10 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без врахування податків та інших обов'язкових платежів. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до тимчасово виконуючої обов'язки голови Державного агентства лісових ресурсів України ОСОБА_5 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 листопада 2016 року рішення районного суду в частині вирішення позову ОСОБА_2 до Державного агентства лісових ресурсів України про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційним судом встановлено, що з 09 червня 1998 року ОСОБА_2 працював директором Володимирівського Державного лісового господарства.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 12 березня 2015 року його за контрактом було призначено на посаду директора державного підприємства «Володимирівське Державне лісове господарство» Миколаївського лісового та мисливського господарства на строк до 11 березня 2016 року.

У зв'язку з закінченням терміну вищезазначеного контракту, наказом Державного агентства лісових ресурсів від 11 березня 2016 року ОСОБА_2 було звільнено з посади директора та призначено начальником дільниці мисливського господарства державного підприємства «Володимирівське Державне лісове господарство». На період до призначення нового керівника його наказом від 06 квітня 2016 року було призначено тимчасово виконуючим обов'язки директора державного підприємства «Володимирівське Державне лісове господарство».

Наказом Державного агентства лісових ресурсів від 06 липня 2016 року трудові стосунки з позивачем щодо тимчасового виконання обов'язків директора були припинені а його вивільнено від виконання тимчасової роботи з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України. При цьому він залишився працювати на своїй постійній посаді начальника дільниці мисливського господарства державного підприємства «Володимирівське Державне лісове господарство».

До відносин, що витікають з тимчасового виконання трудових обов'язків, які ґрунтуються на особистих, довірительних відносинах роботодавця та працівника, тимчасово виконуючого обов'язок керівника юридичної особи, існують певні обмеження щодо беззастережного захисту права особи на працю, зокрема щодо підстав та порядку припинення такої співпраці.

Законодавчо, правила покладення тимчасового обов'язку, його тривалість підстави та правила припинення не визначено, визначення названих характеристик лежить на роботодавцеві, тому отримання інформації, яка по іншому висвітлює моральні або професійні якості такого працівника, може бути підставою для припинення тимчасових трудових відносин і дотримуватися правил, передбачених для трудових відносин, які ґрунтуються на трудовому договорі, укладеному відповідно до положень ст. ст. 21, 23 КЗпП України - необхідності немає.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що порушень трудового законодавства при вивільненні позивача від виконання тимчасової роботи немає.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень касаційного суду (ст. 335 ЦПК України) і висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

І.М. Фаловська