Провадження № 2/161/491/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2017 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області
головуючого судді Івасюти Л.В.
при секретарі Заболотько Д.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,-
ОСОБА_1 свою заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 його матір'ю, ОСОБА_2, складено заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б., зареєстрований в реєстрі за №290. Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_2 (спадкодавець) заповіла йому,ОСОБА_1 все належне їй майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, після її смерті відкрилась спадщина. Крім того, на момент смерті він був зареєстрований та проживав разом з ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 , тому відповідно до ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Проте, звернувшись до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Палецької І.Ю., з метою оформлення права на спадщину на нерухоме майно (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44960965 від 5.09.2016р.), йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно. Заповідачем за життя не було оформлено зазначених документів, тому в позасудовому порядку він позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно.
На момент смерті ОСОБА_2 на праві власності належало домоволодіння АДРЕСА_1. Згідно даних технічного паспорта, що складений 27 грудня 1989року Волинським обласним бюро технічної інвентаризації, домоволодіння складається з наступних частин: житловий будинок літера «А-1» (де коридор 1-1 площею 7,4 м.кв., кладочка І- 2 площею 7,3 м.кв., коридор І-3 площею 4,2 м.кв., кімната І-4 площею 9,6 м.кв., кімната І-5 площею 14,1 м.кв., кімната І-6 площею 19,2 м.кв., кімната І-7 площею 10,8 м.кв., кухня І-8 площею 7,5 м.кв.) загальною площею 80,1 м.кв., з яких: житлова площа -53,7 кв.м., допоміжна площа - 26,4 кв.м.; сіни літера «а»; сарай літера «Б-1»; гараж-літня кухня літера «Б-2»; вбиральня літера «Г»; колодязь літера «К». Склад будинковолодіння, кількість приміщень та їх площа підтверджені висновком експертного дослідження №О -145, що складений судовим експертом Серединським О.А. 05.12.2016р. Земельна ділянка загальною площею 600 кв.м., на якій знаходиться вищевказане домоволодіння використовувалася спадкодавцем на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 02 лютого 1971 року, посвідчений нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори (реєстр №2-545), що був укладений між ОСОБА_2 та виконавчим комітетом Луцької міської ради депутатів трудящих Волинської області. Домоволодіння АДРЕСА_1 було збудоване спадкодавцем за наявності необхідних, на момент його здійснення, дозвільних документів, що підтверджується випискою з рішення виконавчого комітету Луцької міської Ради депутатів трудящих від 21.12.1970 року №541, актом про відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 28.12.1970р. та затвердженим проектом забудови індивідуальної садиби. Оскільки, на момент побудови вищевказаного житлового будинку у 1979 році (до 29 червня 1998 року) законодавством не було передбачено обов'язкової реєстрації прав власності на нерухоме майно, то дана нерухомість набута спадкодавцем у власність з дотриманням установленого порядку набуття.
Посилаючись на наведене, позивач просить суд визнати за ним право власності , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2, на наступне нерухоме майно: домоволодіння АДРЕСА_1, що складається з наступних частин: житловий будинок літера «А-1» (де коридор І-1 площею 7,4 м.кв., кладовка І-2 площею 7,3 м.кв., коридор І-3 площею 4,2 м.кв., кімната І-4 площею 9,6 м.кв., кімната І-5 площею 14,1 м.кв., кімната І-6 площею 19,2 м.кв., кімната І-7 площею 10,8 м.кв., кухня І-8 площею 7,5 м.кв.) загальною площею 80,1 м.кв., з яких: житлова площа -53,7 кв.м., допоміжна площа - 26,4 кв.м.; сіни літера «а»; сарай літера «Б-1»; гараж-літня кухня літера «Б-2»; вбиральня літера «Г»; колодязь літера «К».
Позивач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та уточнену заяву, згідно з якою замість літери «Б-2» просив вірним вважати позначення гаража-літньої кухні літера «В-2» , так як зазначено у технічному паспорті на житловий будинок.
Представник Луцької міської ради подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, покладається на думку суду.
Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22 березня 2004 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2. (а.с.8).
Судом встановлено, що після смерті останньої відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається, в тому числі, з домоволодіння АДРЕСА_1.
У статті 1216 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Як встановлено судом, за життя ОСОБА_2 залишила заповіт.
Згідно копії заповіту, посвідченого ІНФОРМАЦІЯ_2 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б., зареєстрованого в реєстрі за №290, ОСОБА_2 (спадкодавець) заповіла ОСОБА_1 все належне їй майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті. (а.с.7)
Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2 на праві власності належало домоволодіння АДРЕСА_1.
Згідно даних технічного паспорта, що складений 27 грудня 1989року Волинським обласним бюро технічної інвентаризації, домоволодіння складається з наступних частин: житловий будинок літера «А-1» (де коридор 1-1 площею 7,4 м.кв., кладочка І- 2 площею 7,3 м.кв., коридор І-3 площею 4,2 м.кв., кімната І-4 площею 9,6 м.кв., кімната І-5 площею 14,1 м.кв., кімната І-6 площею 19,2 м.кв., кімната І-7 площею 10,8 м.кв., кухня І-8 площею 7,5 м.кв.) загальною площею 80,1 м.кв., з яких: житлова площа -53,7 кв.м., допоміжна площа - 26,4 кв.м.; сіни літера «а»; сарай літера «Б-1»; гараж-літня кухня літера «Б-2»; вбиральня літера «Г»; колодязь літера «К». Склад будинковолодіння, кількість приміщень та їх площа підтверджені висновком експертного дослідження №О -145, що складений судовим експертом Серединським О.А. 05.12.2016р.
Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її .
В судовому засіданні встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2, позивач був зареєстрований та проживав разом з останньою у АДРЕСА_1. Даний факт підтверджується інформацією, що міститься у будинковій книзі для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 та відміткою про реєстрацію у в його паспорті.
Отже, відповідно до ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, позивач вважається таким, що фактично прийняв спадщину.
Також судом встановлено, що інших спадкоємців, які б могли претендувати на частку спадкового майна після смерті ОСОБА_2 немає.
Відповідно до ч.1 статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Яку встановлено судом, ОСОБА_2 за життя не оформила у передбаченому законом порядку право власності на зазначене спадкове майно, а тому при зверненні позивача до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Палецької І.Ю., з метою оформлення права на спадщину на нерухоме майно, остання відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Разом з тим, статтею 1296 ч.3 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Отже, за таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на вищевказане спадкове майно після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.
Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 328, 1216, 1217, 1223, 1268, 1270, 1296 ЦК України, суд, -
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на наступне нерухоме майно: домоволодіння АДРЕСА_1, що складається з наступних частин: житловий будинок літера «А-1» (де коридор І-1 площею 7,4 м.кв., кладовка І-2 площею 7,3 м.кв., коридор І-3 площею 4,2 м.кв., кімната І-4 площею 9,6 м.кв., кімната І-5 площею 14,1 м.кв., кімната І-6 площею 19,2 м.кв., кімната І-7 площею 10,8 м.кв., кухня І-8 площею 7,5 м.кв.) загальною площею 80,1 м.кв., з яких: житлова площа -53,7 кв.м., допоміжна площа - 26,4 кв.м.; сіни літера «а»; сарай літера «Б-1»; гараж-літня кухня літера «В-2»; вбиральня літера «Г»; колодязь літера «К».
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання скарги про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта