02 лютого 2017 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі судді Скиба М.М., за участю секретаря судового засідання Пузиревської Ю.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта імені Святої Матрони Московської» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, відшкодування моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне.
В період з 03.09.2007 року по 31.07.2014 року він працював на шахті ім. Святої Матрони Московської, на посаді механіка підземної ділянки, був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.
Відповідач несвоєчасно провів з ним розрахунок по заробітній платі і вихідним виплатам, станом на день звернення до суду за відповідачем рахується заборгованість по заробітній платі.
Він звертався до відповідача з проханням виплатити йому заборгованість по заробітній платі, але йому було відмолено у цьому посилаючись на проведення АТО на території Донецької області.
Позивач надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, на задоволенні позову наполягає.
Представник відповідача в судове засідання не прибув. про день та час розгляду справи був повідомлений належно, про причини неявки суд не інформував. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимогах з наступних підстав.
Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КзпП України.
Судом встановлено, що дійсно позивач у період з 03.09.2007 року по 31.07.2014 року знаходився у трудових відносинах з Товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської», був звільнений з підприємства 31.07.2014 року на підставі ст. 38 КЗпП України, що вбачається з копії трудової книжки (а.с. 8-9).
Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.
Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.
Таким чином суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв'язку з цим позивачу необхідно сплатити заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 01.08.2014 року по 02.02.2017 року у розмірі середнього заробітку.
Відповідно до інформації, що міститься в персональній картці застрахованої особи ОСОБА_1 стосовно суми нарахованої йому заробітної плати та з якої сплачено відповідні страхові внески, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1. складає 350,11 грн.
Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідача по справі на користь позивача необхідно стягнути розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.08.2014 року по 02.02.2017 року на загальну суму 220919,41 грн., виходячи із 631 робочих днів при середньоденному заробітку у розмірі 350 грн. 11 коп. (визначеному за період май-червень 2014 року із числа відпрацьованих робочих днів за цей період - 38).
Відповідно до ст. 115 КЗпП і ст. 24 Закону про оплату праці роботодавець зобов'язаний здійснювати виплату заробітної плати найманим працівникам регулярно в робочі дні у строки, установлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
Якщо виплата зарплати затримується на один і більше календарних місяців, роботодавець зобов'язаний нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати. Таким чином, розрахунок та нарахування компенсації повинні проводити ті роботодавці, які несвоєчасно, із затримкою на один і більше календарних місяців, виплачують заробітну плату своїм працівникам. Якщо заробітну плату не отримано своєчасно з вини працівника, то вона компенсації не підлягає.
Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 р. № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім'ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).
Тобто компенсації підлягають грошові доходи населення разом із сумою індексації, що отримані у гривнях на території України та не мають разового характеру.
Згідно з п.4,5 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 р. № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Якщо індекс споживчих цін наростаючим підсумком не перевищує 100%, компенсація не нараховується.
Так індекс споживчих цін за період з серпня 2014 року по грудень 2016 року складає: серпень 2014 року - (100,8/100)=1,008, вересень 2014 року - (102,9/100)= 1,029, жовтень 2014 року - (102,4/100)=1,024, листопад 2014 року - (101,9/100)=1,019, грудень 2014 року - (103,0/100)=1,030, січень 2015 року - (103,1/100)=1,031, лютий 2015 року - (105,3/100)=1,053, березень 2015 року - (110,8/100)=1,108, квітень 2015 року - (114,0/100)=1,140, травень 2015 року - (102,2/100)=1,022, червень 2015 року - (100,4/100)=1,004, липень 2015 року - (99,0/100)=0,99, серпень 2015 року - (99,2/100)=0,992, за вересень 2015 року - (102,3/100)=1,023, жовтень 2015 року - (98,7/100)=0,987, листопад 2015 року - (102,0/100)=1,020, грудень 2015 року -(100,7/100)=1,007, січень 2016 року - (100,9/100)=1,009, лютий 2016 року - (99,6/100)=0,996, березень 2016 року - (101,0/100)= 1,010, квітень 2016 року -(103,5/100)=1,035, травень 2016 року (100,1/100) =1,001, червень 2016 року (99,8/100) = 0,998, липень 2016 року (99,9/100) = 0,999, серпень 2016 року (99,7/100) =0,997, вересень 2016 року (101,8/100)=1,018, , жовтень 2016 року (102,8/100)=1,028, листопад 2016 року (101,8/100)= 1,018, грудень 2016 року (100,9/100)=1,009.
Враховуючи, що індекс споживчих цін за липень, серпень, жовтень 2015 року та лютий 2016 року не перевищував 100%, то індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу визначається шляхом множення місячних індексів за період з серпня 2014 року по червень 2015 року, а також вересень 2015 року, листопад-грудень 2015 року, січень 2016 року, березень-травень 2016 року, вересень-грудень 2016 року - (1,008*1,029*1,024*1,019*1,030*1,108*1,140*1,022*1,023*1,020*1,007*1,009*1,010*1,035, 1,001*1,018*1,028*1,018*1,009)=1,870In, далі застосовується розрахунок за формулою : ЗПчист х (Іn х 100 - 100) : 100 , де ЗПчист. - сума заробітної плати після вирахування з неї всіх обов'язкових утримань, не виплачена у строк не з вини працівника, In - індекс інфляції помножений на 100, віднятий від 100 та поділений на 100.
Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України суд прийняв до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його законних прав. Суд врахував глибину та тривалість моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.
Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, керуючись принципом розумності та справедливості, суд знаходить можливим стягнути на користь позивача 3000 грн. як відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст. 10, 60, 88, 212, 224 ЦПК України, суд
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача. яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: