Ухвала

Іменем України

23 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К.,

Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївське обласне управління відкритого акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України», банк) звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 17 грудня 2007 року ОСОБА_2 отримала кредитні кошти у розмірі 20 тис. грн. зі сплатою 25 % річних на строк до 17 грудня 2010 року. На забезпечення виконання умов цього договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 окремі договори поруки. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 21 березня 2011 року становить 14 821 грн. 13 коп. та яку позичальник та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили. У травні 2011 року відповідачами на рахунок банку було сплачено заборгованість за кредитною угодою у розмірі 300 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів кредитну заборгованість у розмірі 15 304 грн. 80 коп.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2011 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором від 17 грудня 2007 року у сумі 15 304 грн. 80 коп., а саме: сума основного боргу - 10 574 грн. 03 коп., комісійна винагорода за супроводження кредиту - 200 грн., пеня - 4 530 грн. 77 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 березня 2017 року рішення районного суду в частині вирішення вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором скасовано. Узадоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в позові до ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в цій частині в силі.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не переглядалося в апеляційному порядку, тому в касаційному порядку також не переглядається.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 17 грудня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 20 тис. грн. зі сплатою 25 % річних на строк до 17 грудня 2010 року.

На забезпечення виконання умов зазначеного договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 окремі договори поруки.

Пред'являючи позов, ПАТ «Державний ощадний банк України» посилалось на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 4.2 договору поруки, укладеного банком із ОСОБА_4, встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором від 17 грудня 2007 року не пред'явить вимоги до поручителя.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк використав своє право достроково стягнути з позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором, надіславши позичальнику та його поручителям вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів не пізніше місячного терпіну, зокрема ОСОБА_2 вимога була надіслана 20 січня 2009 року, а ОСОБА_4 - 02 лютого 2009 року (а.с. 31, 33).

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-190цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Частково скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_4, апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що надіславши 20 січня 2009 року ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту, банк змінив строк виконання основного зобов'язання і цей строк почався з 20 лютого 2009 року, а із позовом до її поручителя, ОСОБА_4, звернувся лише 28 березня 2011 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України та п. 4.2 договору поруки.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень касаційного суду (ст. 335 ЦПК України), висновків апеляційного суду не спростовують і на законність судового рішення не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївське обласне управління відкритого акціонерного товариства «Ощадбанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 березня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

І.М. Фаловська