АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/2916/17 Головуючий у 1 інстанції - Мирошниченко О.В.
Унікальний №752/85/14-ц Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року м.Київ

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого Панченка М.М.

суддів Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 грудня 2016року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 і просив винести рішення, яким визнати недостовірною та такою, що порочить та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену на Інтернет веб-сайті Української автокефальної православної церкви канонічної, доменне ім»я ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов»язати відповідача видалити інформаційні матеріали з Інтернет веб-сайту Української автокефальної православної церкви канонічної, доменне ім»я ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов»язати відповідача спростувати поширену ним недостовірну інформацію щодо позивача ОСОБА_1 у спосіб, у який вона була поширена, та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 25.000 грн.

Зокрема, в уточненні до позову, позивач просив визнати недостовірною, та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача поширену відповідачем наступну інформацію у статтях:

- від ІНФОРМАЦІЯ_2 року «ІНФОРМАЦІЯ_3», в якій відповідач звинуватив позивача в тому, що той «вступив у зговір з КеГеБе», в намаганні «заволодіти власністю церкви, яке є власністю патріарха»;

- від ІНФОРМАЦІЯ_4 року «ІНФОРМАЦІЯ_5»;

- від ІНФОРМАЦІЯ_6 року «ІНФОРМАЦІЯ_7.»;

- від ІНФОРМАЦІЯ_8 року «ІНФОРМАЦІЯ_9»

Крім того, в інформаційному матеріалі - Звернення до українського народу з приводу дискримінації і нової спроби знищити Першоїєрарха УАПЦК ОСОБА_4, який опублікований ІНФОРМАЦІЯ_10 року відповідач ОСОБА_2 звинуватив позивача ОСОБА_1 в тому, що він «намагається безпосередньо заволодіти приватною власністю патріарха», захопив будівлю церкви», «не пустив міліцію на територію церкви для перевірки», «шантажував людей», «погрожує вигнати з патріаршої обителі людей, яких патріарх поселив там на постійне безкоштовне проживання», а також у цій статті йдеться про те, що «він подзвонив ОСОБА_1 і наказав йому взяти гроші з єпархії і повернути тим, хто давав пожертви для будівництва церкви», але «ОСОБА_1 почав будувати триповерховий будинок по АДРЕСА_1 зоставивши церковну обитель недобудованою і використовував поточні пожертвування від віруючих на свою користь, у той час як переслідуваний Паитріарх не отримував гроші і був змушений жити напівголодний».

Крім того, як зазначив позивач, відповідач ОСОБА_2 допустив образливі вислови на адресу позивача, які принижують його честь та гідність, а саме: «Зацікавлений і жадний на майно Церкви і особисту власність ОСОБА_3, колишній керуючий справами патріархії УАПЦ-к ОСОБА_1», «Цинічний і жадібний до влади і грошей ОСОБА_1», «злочинні наміри ОСОБА_1», «ОСОБА_1 почав свої злочинні дії по розділенню громади та знищенню ОСОБА_3», «Найближчим часом громадянське суспільство зможе побачити і почути нову кампанію щодо знищення ОСОБА_3 з боку самого ОСОБА_1 і учасників злочинної змови шляхом розп»яття ОСОБА_3 на інформаційній Голгофі».

Вважаючи указану поширену відповідачем інформацію такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача, останній звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 19 грудня 2016року позов задоволено частково.

Судовим рішенням визнано недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_2 на Інтернет веб-сайті Української автокефальної православної церкви канонічної, доменне ім»я ІНФОРМАЦІЯ_1, у статтях:

- від ІНФОРМАЦІЯ_2 року з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3»;

- від ІНФОРМАЦІЯ_4 року з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_11»;

- від ІНФОРМАЦІЯ_6 року з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7.»;

- від ІНФОРМАЦІЯ_8 року з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_9», а також аналогічну інформацію, яка перекладена на іноземні мови та розміщена на Інтернет веб-сайті Української автокефальної православної церкви канонічної, доменне ім»я ІНФОРМАЦІЯ_1, у статтях з тією ж назвою.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 п»ять тис. грн. у відшкодування моральної шкоди, а в решті позову відмовлено.

Указане рішення оскаржене в апеляційному порядку позивачем.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення моральної шкоди у сумі 5.000 грн., та постановити нове рішення, яким позов у цій частині задовольниьти у повному обсязі, стягнувся на його користь з відповідача моральну шкоду у сумі 25.000 грн.

Також до суду надійшла апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2, яка ухвалою судді була залишена без руху, зокрема, з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, та в подальшому у відкритті провадження за указаною апеляційною скаргою булол відмовлено.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін з таких підстав.

Під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як слідує з матеріалів справи, сторони по справі позивач ОСОБА_1 є громадським діячем, а відповідач ОСОБА_2 є священнослужителем Української автокефальної православної церкви канонічної. У зв»язку з конфліктногю ситуацією, яка виникла між сторонами, відповідачем ОСОБА_2 була поширена у статтях на Інтернет веб-сайті Української автокефальної православної церкви канонічної, доменне ім»я ІНФОРМАЦІЯ_1, наступна інформація, яка, на думку позивача є недостовірною, порушує його честь, гідність та ділову репутацію як священнослужителя:

- у статті від ІНФОРМАЦІЯ_2 року «ІНФОРМАЦІЯ_3», відповідач, на думку позивача, звинуватив його в тому, що той «вступив у зговір з КеГеБе», в намаганні «заволодіти власністю церкви, яке є власністю патріарха»;

- у статті від ІНФОРМАЦІЯ_4 року «ІНФОРМАЦІЯ_11», де відповідач, за твердженням позивача, звинуватив його у «здійсненні рейдерських дій по захвату маєтностей патріарха ОСОБА_4»;

Крім того, як зазначив позивач, в інформаційному матеріалі - Звернення до українського народу з приводу дискримінації і нової спроби знищити Першоієрарха УАПЦК ОСОБА_4, який опублікований ІНФОРМАЦІЯ_10 року відповідач ОСОБА_2 звинуватив позивача ОСОБА_1 в тому, що він «намагається безпосередньо заволодіти приватною власністю патріарха, захопив будівлю церкви», «не пустив міліцію на територію церкви для перевірки», «шантажував людей», «погрожує вигнати з патріаршої обителі людей, яких патріарх поселив там на постійне безкоштовне проживання», а також у цій статті йдеться про те, що «він подзвонив ОСОБА_1 і наказав йому взяти гроші з єпархії і повернути тим, хто давав пожертви для будівництва церкви», але «ОСОБА_1 почав будувати триповерховий будинок по АДРЕСА_1 зоставивши церковну обитель недобудованою і використовував поточні пожертвування від віруючих на свою користь, у той час як переслідуваний ОСОБА_3 не отримував гроші і був змушений жити напівголодний».

Також, за твердженим позивача, відповідач ОСОБА_2 допустив образливі вислови на адресу позивача, які принижують його честь та гідність, а саме: «Зацікавлений і жадний на майно Церкви і особисту власність ОСОБА_3, колишній керуючий справами патріархії УАПЦ-к ОСОБА_1», «Цинічний і жадібний до влади і грошей ОСОБА_1», «злочинні наміри ОСОБА_1», «ОСОБА_1 почав свої злочинні дії по розділенню громади та знищенню ОСОБА_3», «Найближчим часом громадянське суспільство зможе побачити і почути нову кампанію щодо знищення ОСОБА_3 з боку самого ОСОБА_1 і учасників злочинної змови шляхом розп»яття ОСОБА_3 на інформаційній Голгофі».

Поширення указаної інформації зазначеним способом представником відповідача в суді апеляційної інстанції не заперечується, однак вважав, що указані вислови є оціночними судженнями, що свідчить про відсутність складу юридичного правопорушення в їх діях.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Дійшовши висновку про задоволення позову щодо визнання вище зазначеної інформації такою, що принижує честь та гідність позивача і негативно впливає на його ділову репутацію, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування шкоди з відповідача на користь позивача, частково, у сумі 5.000 грн.

Посилання представників відповідачів на те, що інформація, яка підлягає спростуванню за рішенням суду, містить оціночні судження, так як є критикою дій позивача, колегія суддів вважає безпідставним.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною другою даної норми визначено, що моральна шкода полягає у приниженні честі і гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995р., із подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи, що стосовно позивача була поширена вище зазначена недостовірна інформація шляхом оприлюднення та опублікування на сайті в Інтернеті, що надало доступ до неї необмеженому колу осіб і змусило позивача захищати своє порушене право у судовому порядку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5.000 грн., суд першої інстанції врахував характер страждань, яких зазнав позивач, час та зусилля, які необхідні для відновлення порушеного права, а також виходив із засад розумності та справедливості.

Крім того, представник відповідача у суді апеляційної інстанції просив вийти за межі вимог апеляційної скарги та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів не вбачає за можливе взяти до уваги указану заяву представника відповідача, оскільки в силу п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі, якшо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржуєься.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції винесене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді