АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/479/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Кравченко Т. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівБабенка В. М., Василенко Л. І.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері дитини ,-

в с т а н о в и л а :
03 березня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері дитини, посилаючись на те, що тривалий час знайома з відповідачем ОСОБА_1 та мала з ним інтимні зв`язки. В результаті зустрічей позивач завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дочку ОСОБА_4 . На час народження дитини відповідач ОСОБА_1 перебував за межами України, а тому вона була змушена зареєструвати дитину відповідно до вимог ст. 135 СК України.

Позивач ОСОБА_3 вказує, що оскільки відповідач ОСОБА_1 жодних дій по визнанню свого батьківства та наданню матеріальної допомоги не вчиняв, вона звернулась до суду. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2015 року ОСОБА_1 визнано батьком дитини ОСОБА_4 та стягнуто аліменти на утримання дитини на користь позивача. На даний час ОСОБА_3 ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач ОСОБА_1 перебуває на службі в Збройних силах України на контрактній основі та отримує певну заробітну плату, але матеріальної допомоги не надає.

ОСОБА_3 вперше зверталась з позовом про стягнення аліментів 02 жовтня 2015 року та позов було задоволено судом, ухвалено заочне рішення по справі.

За заявою відповідача ОСОБА_1 заочне рішення суду від 09 грудня 2015 року було скасоване, а ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 залишено без розгляду. Тому позивач ОСОБА_3 змушена була звернулась з даним позовом та просила суд стягнути аліменти на її утримання з ОСОБА_1 в розмірі 10% його доходу до виповнення дитиною 3-ох річного віку, починаючи з 02 жовтня 2015 року, стягнути з ОСОБА_1 витрати на її користь за надання правової допомоги.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері дитини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти в розмірі 10% з усіх видів доходів відповідача, починаючи з дня подачі заяви до суду 02 жовтня 2015 року і до досягнення ОСОБА_4 трьох річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 600 грн. та судовий збір в дохід держави в сумі 551 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду постановлено на підставі недоведених обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими. Апелянт вказує, що позивач перебуває за кордоном на заробітках, відповідачем була подана заява до фінансового відділу військової частини про добровільне відрахування аліментів із заробітної плати. Тому просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2016 року і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовити в задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення. На адресу суду надіслали заперечення позивача та заява відповідача, в яких сторони просять розгляд справи проводити без участі позивача , відповідача та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні та скасуванню в частині негайного виконання рішення та стягнення витрат на правову допомогу, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає повністю.

Ухвалюючи рішення, та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів з 02 жовтня 2015 року, оскільки з матеріалів справи вбачається, що саме з цього часу позивач вживала заходів щодо одержання аліментів шляхом звернення до суду з позовом. Також суд допустив негайне виконання рішення суду та стягнув судові витрати та витрати за надання правової допомоги.

Колегія суддів вважає, що повністю погодитись з висновками суду не має підстав, оскільки суд першої інстанції допустив порушення вимог процесуального права, допустивши негайне виконання рішення суду, та стягнувши витрати на правову допомогу, не перевіривши належним чином правомірність та належне підтвердження витрат.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак мають спільну малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області (а.с. 5)

Згідно даних довідки № 122 від 03 березня 2016 року та довідки № 601 від 20 жовтня 2016 року, виданих виконавчим комітетом Хлипнівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні (а. с. 6, 40).

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Звенигородської РДА від 03 березня 2016 року та довідки Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 18 червня 2016 року ОСОБА_3 отримує допомогу при народженні дитини відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» в розмірі 860 грн. щомісячно (а. с. 7, 41).

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2015 року ОСОБА_1 визнано батьком неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та стягнуто з нього аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частки його заробітку з 08 травня 2015 року і до повноліття дитини (а. с. 8).

Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері дитини в розмірі 20 % його доходу з 02.10.2015 року до досягнення дитиною трирічного віку (а. с. 9).

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року вказане заочне рішення суду було скасоване за заявою ОСОБА_1 .

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2016 року позовна заява ОСОБА_3 залишена без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача.

Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання аліментів від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Таке право вона має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Аліменти стягуються за умови, що той з подружжя, до кого пред`явлені вимоги щодо утримання, спроможний його надати (особа не може бути визнана неспроможною сплачувати аліменти, якщо вона, будучи працездатною, не працює без поважних причин).

Статтею 91 СК України передбачено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, де в частині 2 встановлено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої четвертої статті 84 та статті 86 і 88 цього Кодексу.

Проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що районний суд, врахувавши матеріальний стан платника аліментів, те, що він є молодою, працездатною особою, вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_1 в змозі надавати матеріальну допомогу і матері дитини, визначивши розмір аліментів на утримання матері до досягнення дитиною 3-х років в розмірі 10% з усіх видів доходів.

Колегія суддів вважає, що посилання апелянта на відсутність в нього можливості сплачувати дану суму та його згода на сплату аліментів на утримання матері малолітньої дитини є необґрунтованими та не доведеними належними доказами, тому відхиляються колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню лише щодо скасування рішення суду в частині допущення до негайного виконання рішення суду в межах платежу за один місяць та стягненню витрат на правову допомогу на користь позивача, оскільки колегія суддів погоджується, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 СК України якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх отримати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більше як за один рік.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 10% з усіх видів доходів відповідача, починаючи з дня подачі заяви до суду 02 жовтня 2015 року і до досягнення ОСОБА_4 трьох річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 є законним та обґрунтованим.

Нових доводів та обставин, які б слугували підставою для скасування рішення суду в цій частині апелянт не надав.

Судом допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць, однак колегія суддів не погоджується з рішенням в цій частині та рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Перелік випадків обов`язкового негайного виконання рішень, зазначених у статті 367 ЦПК України, є вичерпним та поширюваному тлумаченню не підлягає.

Тому суд першої інстанції допустився помилки, допустивши негайне виконання рішення суду в межах одного місяця, не звернувши увагу на вимоги ст. 367 ЦПК України.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто витрати за правову допомогу на користь позивача з відповідача .

Згідно п.48 постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат за надання правової допомоги слід відмовити за недоведеністю.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесених нею витрат на правову допомогу в сумі 600,00 грн. слід скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у стягненні витрат на правову допомогу.

У іншій частині рішення належить залишити без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність ухваленого рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 88, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері дитини змінити.

В частині стягнення витрат на правову допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в сумі 600,00 грн. рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у стягненні витрат на правову допомогу.

Скасувати рішення в частині допущення негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :