Справа № 146/1714/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"09" березня 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з цією позовною заявою, в якій просять визнати за ними право власності в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті їхнього батька ОСОБА_9, який помер 18 квітня 2016 року в с.Яришівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 2,3625 га, що розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 151454, виданим 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацєю, із автомобіля марки ЗАЗ 110307, легковий седан-В, 2008 року випуску, червоного кольору, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3, із ощадного (депозитного) вкладу в управлінні АТ «Ощадбанк».

Позов обгрунтовано наступним.

16 квітня 2016 року в с.Яришівка Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_6, який доводився позивачам батьком.

Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно, що складається із земельної ділянки, що розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району, автомобіля марки ЗАЗ 110307, легковий седан-В, 2008 року випуску, ощадного (депозитного) вкладу в АТ «Ощадбанк».

Позивачі вказують, що на протязі встановленого законом строку подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак нотаріусом їм було відмовлено у прийнятті заяв про прийняття спадщини та видачі свідоцтв про право на спадщину в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця, які були втрачені, що підтверджується оголошенням в газеті.

Інших спадкоємців, які б претендували на обовязкову частку у спадщині, не має.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 20 лютого 2017 року залучено ОСОБА_8 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, до участі в даній справі.

9 березня 2017 року представник третьої особи ОСОБА_8 ОСОБА_2 надав суду заперечення ОСОБА_8 проти позову, в якій остання просить відмовити позивачам в задоволенні позову про визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6 мотивуючи тим, що вона також являється спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6, окрім того, ухвалою Томашпільського районного суду від 28 жовтня 2016 року було встановлено факт проживання ОСОБА_8 однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 з вересня 1989 року по день його смерті, а саме 16 квітня 2016 року, та надано ОСОБА_8 право на спадкування за законом на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_6 у першій черзі спадкоємців за законом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_10 ОСОБА_1 зменшив позовні вимоги, попросив визнати за позивачами право власності в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті їхнього батька ОСОБА_9, який помер 18 квітня 2016 року в с.Яришівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із автомобіля марки ЗАЗ 110307, легковий седан-В, 2008 року випуску, червоного кольору, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3, із ощадного (депозитного) вкладу в управлінні АТ «Ощадбанк» № 5134.

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали вимоги представника ОСОБА_1, попросили задовольнити зменшені позовні вимоги.

Представник Липівської сільської ради в судове засідання не зявився, однак сільський голова надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їхнього представника, з позовними вимогами згідні.

Представники третьої особи ОСОБА_8 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечили проти задоволення як первісних позовних вимог, так і зменшених, попросили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у запереченні проти позову.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась 16 квітня 2016 року в день смерті спадкодавця ОСОБА_6

В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що 16 квітня 2016 року в с.Яришівка Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_9 (а.с.11).

Згідно довідки виконкому Липівської сільської ради № 547 від 1 червня 2016 року, після смерті ОСОБА_9, який помер 16 квітня 2016 року, спадкоємцями за законом залишилися діти: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7. Спадкове майно складається із земельної ділянки, посвідченої державним актом серії ВН № 151454 (а.с.12).

Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцями підтверджується копіями свідоцтв про народження позивачів та копією свідоцтва про укладення шлюбу позивачки ОСОБА_7А (а.с. 13-17).

Як вбачається із матеріалів справи, 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією ОСОБА_9 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 151454, який проживав в с.Липівка і на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 6 лютого 2003 року № 51 є власником земельної ділянки площею 2,3625 га у межах згідно з планом, що розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.23).

Згідно облікової картки приватного ТЗ АВ7461АТ, власником автомобіля ЗАЗ 110307, легковий седан-В, червоного кольору, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2 є ОСОБА_9. З даної облікової карти вбачається, що автомобіль було придбано в торговельній організації в розстрочку, Кредит ЗАТ АІСЕ-Україна, відчуження заборонено (а.с.24).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 9 червня 2016 року Томашпільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після спадкодавця ОСОБА_9 (а.с.18).

Як вбачається із оголошень у громадсько-політичній газеті Томашпільського району Вінницької області «Томашпільський вісник» № 91 (10761) від 2 грудня 2016 року, загублені державний акт серії ВН № 151454, технічний талон ЕА 407023 на легковий автомобіль ЗАЗ-110307, свідоцтво NАВС 065978, технічний талон ЖГ 471638 на легковий причіп В свідоцтво САА № 797612, зареєстровані на імя ОСОБА_9, вважати недійсними (а.с.25).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, як спадкоємці майна спадкодавця ОСОБА_6 за законом, зверталися до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину, однак нотаріусом їм у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на імя спадкодавця (а.с.19-22).

Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 не отримали свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно свого батька ОСОБА_6 в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно узагальнення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, найпоширенішою причиною звернення до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавця.

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті ОСОБА_9, померлого 16 квітня 2016 року заведена на підставі заяв ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7А(а.с.63-69).

На запит суду начальник ТСЦ 0544 надав відповідь, з якої вбачається, що на даний час автомобіль ЗАЗ 110307, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_4 зареєстрований за ОСОБА_9; арешт чи інші обтяження на даний ТЗ ТСЦ 0544 не накладалися (а.с.88).

На запит суду заступник начальника філії-Вінницьке обласне управління Ощадбанк надала відповідь, з якої вбачається, що на імя ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрито рахунки: № 9591, № 5134, № 5134, № 5134, № 91551.3469200, № 91551.2855800, на яких існує залишок коштів, заповідальні розпорядження відсутні (а.с.92).

Представниками третьої особи суду надано копію рішення Томашпільського районного суду від 28 жовтня 2016 року, з якого вбачається, що позовну заяву ОСОБА_8 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу та встановлення черговості одержання права на спадкування - задоволено. Вирішено: встановити факт проживання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу з вересня 1989 року з ОСОБА_9 по день його смерті, а саме 16 квітня 2016 року; надати ОСОБА_8 право на спадкування за законом спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_9, який помер 16 квітня 2016 року в с. Яришівка Томашпільського району Вінницької області у першій черзі спадкоємців за законом.

Отже, у відповідності до ст..ст. 1258, 1261 ЦК України, ОСОБА_8 відноситься до числа спадкоємців за законом.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Звертаючись з позовом до суду позивачі вказали відповідачем у справі Липівську сільську раду Томашпільського району Вінницької області, а не спадкоємця ОСОБА_8, права якої при вирішенні даної справи могли бути порушені.

ОСОБА_8 було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

До початку розгляду справи по суті головуючим розяснювалися позивачам їх права та обовязки, передбачені цивільно-процесуальним кодексом, однак ніхто з позивачів не заявив клопотання про заміну неналежного відповідача належним на підставі ст.. 33 ЦПК України.

Так, судом встановлено, що даний позов предявлено до неналежного відповідача. Відповідно до вимог ст.. 33 ЦПК України судом не проведено заміни відповідача на належного, так як позивачі не заявляли такого клопотання. Крім того, позивачами у позовній заяві не вказано іншого спадкоємця-Чоловську М.Д., а зазначено, що інших спадкоємців немає.

Отже, суд дійшов висновку про існування спору щодо права власності на спадкове майно та про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, так як предявлений до неналежного відповідача.

Однак, суд вважає за необхідне розяснити позивачам, що вони не позбавлені права на звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, звернувшись із позовом до належного відповідача.

Відповідно до ст.. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно- вирішено відмовити, суд залишає судові витрати за позивачами.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ст.. 1258, ст.. 1261, ч. 1, 2 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, статтями 15, 57-62, 64, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно- відмовити.

Судові витрати залишити за позивачами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13 березня 2017 року.

Суддя: ОСОБА_11