Справа № 189/546/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.03.2017 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Пустовар О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Березівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області про визнання договору оренди землі недійсним, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою про визнання договору оренди землі недійсним, яка була уточнена в ході судового розгляду. В позовній заяві вона вказала, що вона є власником двох земельних паїв, що знаходяться на території Березівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, а саме земельної ділянки площею 4,679 га, згідно державного акту серії РЗ 138499 та земельної ділянки площею 5,516 га, згідно державного акту серії IV-ДП 030400. В 2014 році позивачка дала усну згоду на використання земельних ділянок відповідачу, який обіцяв платити гроші за користування земельними ділянками, але ніяких договорів вона з відповідачем не укладала та не підписувала. В 2014 році відповідач надав позивачці копії договорів оренди земельних ділянок, згідно яких земельні паї знаходитимуться у ОСОБА_2 в оренді до 2025 року. В звязку з чим, позивачка просить суд визнати недійсними договори оренди земельних ділянок, укладених між нею та СФГ «Олексій» в особі ОСОБА_2, які складені 14.12.2010 року, а саме договір оренди землі на 4,679 га, державний акт серії Р3 138499 та договір оренди землі на 5, 516 га, державний акт серії IV-ДП 030400 та зобовязати відповідача повернути позивачці земельні паї, які знаходяться в користуванні відповідача.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав. Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача зазначив, що між позивачкою та СФГ «Олексій» 14.12.2010 року укладався договір оренди земельної ділянки, розташованої на території Березівської сільської ради площею 4,679 га, факт державної реєстрації якого був засвідчений 16.12.2010 року головою Березівської сільської ради, та 21.12.2010 року договір було зареєстровано у Покровському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП ЦДЗК, про що у державному реєстрі було вчинено запис за 04:10:130:00844, також з позивачем 14.12.2010 року укладався договір оренди земельної ділянки розташованої на території Березівської сільської ради площею 5,516 га., факт державної реєстрації якого був засвідчений 16.12.2010 року головою Березівської сільської ради, та 21.12.2010 року договір було зареєстровано у Покровському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП ЦДЗК, про що у державному реєстрі було вчинено запис за 04:10:130:00845. Після здійснення державної реєстрації зазначеного договору оренди один примірник зареєстрованого договору оренди земельної ділянки було видано позивачці. Жодних порушень законодавства України, яке регулює відносини пов'язані з укладенням договору оренди землі, при укладенні договору оренди землі між позивачем та СФГ «Олексій» допущені не були. Позивачка зазначає що вона в дійсності спірних договорів оренди землі особисто не підписувала, про існування вказаних документів їй стало відомо випадково тільки у 2014 році. Зазначене твердження не відповідає дійсності. Так дійсно, позивачка особисто не підписувала спірні договори оренди, від її імені вони підписані уповноваженою позивачем особою ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності за № 1175 від 21.05.2004 року, та яка була посвідчена державним нотаріусом Першої Селидівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 Вказана довіреність видана безстроково до її скасування, тобто на момент підписання спірних договорів оренди, довіреність була чинна, та інформації щодо її скасування до відповідача не надходило. Твердженням того що жодних претензій до відповідача з боку позивача, щодо укладеного договору оренди земельної ділянки з моменту його укладення та до моменту подачі позовної заяви до суду не було, є те що представник позивачки ОСОБА_5 та позивачка особисто на протязі дії цього договору, тобто з 2010 та по 2015 рік включно отримували орендну плату за договором, що підтверджується відомостями про виплату орендної плати та платіжними документами. Договори оренди земельних ділянок укладених між позивачкою та СФГ «Олексій» на даний час чинні і укладені у відповідності до законодавства України, та жодним передбаченим законодавством України способом не припинені. СФГ «Олексій» повністю виконує умови договору оренди земельної ділянки, укладений з позивачкою. Земельні ділянки належні позивачці, знаходяться у тимчасовому користуванні у СФГ «Олексій» на правах оренди на відповідних правових підставах, згідно письмових договорів, а тому підстав про визнання договорів оренди недійсним передбачених статтею 215 ЦК України у позивачки відсутні. Просить відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він є племінником позивачки. Він дійсно їздив разом з позивачкою до ОСОБА_3 та підписував у нього договір оренди земельної ділянки від імені своєї дружини та тітки строком на 5 років. На той час довіреності у нього не було. Однак довіреність від імені позивачки була при укладенні ним першого договору з відповідачем. Як пізніше він дізнався, договір з відповідачем був підписаний не на 5 років, а на 15 років, що не відповідало дійсності.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, свідка, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Положеннями ч.1ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК зокрема шляхом визнання угоди недійсною. Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Обєктом оренди є земельна ділянка. За змістом статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з нормою статті 791 ЗК України земельна ділянка набуває ознак обєкта цивільних прав з моменту її формування з присвоєнням кадастрового номера та внесення в Державний земельний кадастр.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,679 га, яка належить їй згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р3 № 138499, виданого Покровською районною державною адміністрацією, розташованої на території Березівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (а.с.7) та земельної ділянки площею 5,516 га, яка належить їй згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 030400, виданого Покровською районною державною адміністрацією, розташованої на території Березівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (а.с.10).

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності, а ст. 13 цього закону передбачено, що договір оренди землі це договір за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

14 грудня 2010 року між позивачкою та СФГ «Олексій» був підписаний договір оренди земельної ділянки, площею 4,679 строком дії договору на 15 років (а.с.5) та підписано акт приймання-передачі (а.с.6). Факт державної реєстрації договору був засвідчений 16.12.2010 року головою Березівської сільської ради, та 21.12.2010 року договір було зареєстровано у Покровському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП ЦДЗК, про що у державному реєстрі було вчинено запис за 04:10:130:00844.

Крім того, 14 грудня 2010 року між позивачкою та СФГ «Олексій» був підписаний договір оренди земельної ділянки, площею 5,516 строком дії договору на 15 років (а.с.8) та підписано акт приймання-передачі (а.с.9). Факт державної реєстрації якого був засвідчений 16.12.2010 року головою Березівської сільської ради, та 21.12.2010 року договір було зареєстровано у Покровському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП ЦДЗК, про що у державному реєстрі було вчинено запис за 04:10:130:00845.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції яка діяла на час укладання договору, договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації, яка була вчинена 21.12.2010 року і відповідно строк його дії становить п'ятнадцять років з моменту державної реєстрації та діє до 2025 року, а не до 2015 року, як вважає позивачка.

Згідно ст. .ст. 638, 640 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно ст.ст.125,126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав, а право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В той же час судом встановлено, що підпис від імені позивачки в спірних договорах від 14 грудня 2010 року та в актах приймання-передачі виконаний не ОСОБА_1, а ОСОБА_5, що повністю підтверджує доводи позивачки про те, що вона не підписувала оспорювані договори.

Крім того, факт підписання спірних договорів не позивачкою, а іншою особою доведено також показами свідка ОСОБА_5 наданими ним в судовому засіданні, який підтвердив суду те, що вказані договори підписав він самостійно.

Згідно довіреності № 1175 від 21.05.2004 року, яка була посвідчена державним нотаріусом Першої Селидівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_5 бути її представником в органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування, землевпорядних органах з усіх питань, які стосуються укладення договорів оренди земельних ділянок, розташованих на території Березівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області. Довіреність видана безстроково до її скасування, тобто на момент підписання спірних договорів оренди, довіреність була чинна, та інформації щодо її скасування позивачкою надано не було (а.с.35).

Крім того, з 2010 та по 2015 рік включно ОСОБА_5 отримував орендну плату за договором, що підтверджується відомостями про виплату орендної плати та платіжними документами (а.с.36-46).

За таких обставин, суд вважає доведеним той факт, що під час укладання договору оренди земельної ділянки, текст договору було підписано від імені позивачки іншою особою, яка мала належні повноваження на вчинення такої дії, а тому можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов спірних договорів оренди землі.

В той же час представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.61), в якій він зазначав, що позивачка мала можливість звернутися до суду за захистом свого права з моменту укладання договору, тобто з грудня 2010 року, оскільки вона була обізнана про його укладання, проте з таким позовом звернулася до суду лише в квітні 2016 року.

Відповідно до ст. ст.256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що позивачка дізналася про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, у грудні 2010 року, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Посилання позивачки на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту коли вона отримала спірний договір оренди землі, тобто в 2013 році, суд вважає таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України, а такі твердження суду узгоджуються з правовою позицією ВСУ, яка висловлена при розгляді справи № 6-162ц13 від 19 лютого 2014 року стосовно правил застосування строків позовної давності.

Так, ВСУ зазначив, що частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Тому суд вважає, що момент укладення договору та набрання договором оренди чинності (юридичної сили) є відмінними.

Отже моментом укладення спірного договору є день його підписання, тобто 14 грудня 2010 року, а моментом набрання договором чинності день його державної реєстрації, тобто 21.12.2010 року.

Оскільки позивачка про укладення, а не про набрання чинності спірним договором, знала з дати його підписання її представником ОСОБА_5, то суд вважає що саме з цієї дати почався строк позовної давності щодо визнання укладеного договору недійсним.

Суд наголошує на тому, що строк позовної давності почався саме з цього часу не у звязку з отриманням позивачкою орендної плати, а саме у звязку з її обізнаністю щодо укладення договору від її імені іншою особою її племінником за довіреністю саме з дня його укладення, а позивачка не довела суду про те, що вона з грудня 2010 року не мала можливості оспорити укладений договір, як не подала до суду і клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивачкою пропущено встановлений строк позовної давності для захисту свого права за даним позовом, а тому до спірних правовідносин суд за заявою представника відповідача застосовує строк позовної давності.

Таким чином суд вважає, що існують правові підстави для відмови в задоволенні позову.

У звязку із відмовою у задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача по справі відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.256, 257,261, 267,626,638,640,792 ЦК України; ст.ст.79,124,125,126,152 Земельного Кодексу України; Законом України «Про оренду землі»; ст.ст.10,11,60,88,137, 209,212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Березівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області про визнання договору оренди землі недійсним відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.С. Пустовар