Справа № 523/4920/17
Провадження №2/523/2872/17
"04" травня 2017 р. м. Одеса
Суворовський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Виноградової Н.В.,
при секретарі судового засідання Одарія В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу батька,-
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу батька.
Позивача надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся, до суду повернувся конверт з позначкою «за зазначеною адресою не проживає».
Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за зареєстрованою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
У зв'язку з викладеним, зі згоди позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 21 жовтня 2004 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, актовий запис № 1543, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.
За час шлюбу у подружжя народилася донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 07 червня 2005 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, серії НОМЕР_1 (а.с.6).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.10.2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.7). Після розірвання шлюбу донька ОСОБА_3, проживає разом із позивачем.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.10.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, щомісячно по 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.8).

ОСОБА_3, з вересня 2009 року навчається в "Зразковому художньому колективі" хореографічному ансамблі "Карнавал" комунального позашкільного навчального закладу "Одеський центр дитячої та юнацької творчості "Моряна", що підтверджується довідкою від 30.03.2017 року за № 10-09/48 (а.с.12).

Керівником "Зразкового художнього колективу" хореографічного ансамблю "Карнавал" комунального позашкільного навчального закладу "Одеський центр дитячої та юнацької творчості "Моряна", є ОСОБА_4, що підтверджується довідкою від 30.03.2017 року за № 10-09/47 (а.с.11).

У період з 16 червня по 26 червня 2017 року колектив хореографічного ансамблю "Карнавал" буде приймати участь у міжнародному дитячому конкурсі, який буде проводитись у Італійській Республіці.

Відповідач у справі, як батько неповнолітньої ОСОБА_3, на початковому етапі підготовки ОСОБА_3 до участі у вищевказаному міжнародному конкурсі в Італійській Республіці, обіцяв надати свій дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, за кордон для участі у конкурсі, але в останні декілька місяців до планової поїздки відмовився надавати свій дозвіл на виїзд дитини.

Відмову у наданні дозволу на виїзд за кордон спільної неповнолітньої доньки, відповідач обґрунтовує складними взаємовідносинами із позивачем та бажанням провчити та покарати саме позивача, шляхом погіршення та обмеження прав неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, що підтверджується СМС перепискою та електроною перепискою, між відповідачем та неповнолітньою донькою - ОСОБА_3, що є в матеріалах справи.

При цьому, у травні 2016 року неповнолітня ОСОБА_3 вже приймала участь у міжнародному конкурсі, який було проведено у Чеській Республіці та де ансамбль став лауреатом 1 ступеня, та на виїзд для участі у якому відповідач надавав свій дозвіл.

Окрім того, що відповідач перешкоджає неповнолітній ОСОБА_3 у належному духовному, культурному та фізичному розвитку, останній не приймає участі в утриманні спільної дитини, не сплачує встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, що підтверджується Розрахунком по сплаті аліментів від 27.02.2017 року, виданого старшим державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси, з якого вбачається, що відповідач жодного разу не сплатив встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини та розмір заборгованості по яким, станом на 01.03.2017 року, складає 5 963,13 гривень (а.с.9).

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Стаття 155 СК України змістує, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (абз. 8 ч. 2 п. 4 Правил).

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду або виготовлення проїзного документу для неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок виїзду дитини за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов'язок здійснювати особливе піклування про дітей.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, роз'яснює їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 64, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу батька - задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_1 в її супроводі або супроводі інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, на виїзд за кордон України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до Італійської Республіки на період з 10 червня 2017 року по 30 червня 2017 року без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: