Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року Солом'янський районний суд м.Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виплату компенсації вартості частки майна у спільній власності та припинення права на частку у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути з нього грошову компенсацію вартості його частки майна, а саме: 1/2 спільної частковій власності квартири АДРЕСА_1 у розмірі 720000 гривень та припинити його право власності на вказану частину квартири.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27 листопада 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. (зареєстровано в реєстрі за № 10399) та зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації, запис у реєстровій книзі № д-1505-245 за реєстровим № 7047 Позивачем та Відповідачем була придбана спірна квартира.

Квартира була зареєстрована на праві спільної часткової власності (в рівних долях) за Позивачем та Відповідачем.

Згідно з технічним паспортом на квартиру вона складається з трьох кімнат: двох, пов'язаних між собою спільним входом, площею 14.3 кв.м. і 14,4 кв.м. та однієї ізольованої кімнати площею 17.1 кв. м.

Позивач вказує, що оскільки його частка не може бути виділена в натурі, з технічної точки зору не вбачається можливим влаштування двох відокремлених квартир рівної площі в зв'язку з нестачею загальної площі, а спільне володіння і користування квартирою є неможливим, він, маючи право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, керуючись ч.ч. 1 та 2 ст. 362 Цивільного кодексу України, направив Відповідачу повідомлення про бажання продати свою частку у праві спільної часткової власності (своєї частини квартири) та пропозицію скористатися переважним правом співвласника на придбання вищевказаної частки квартири, яка Відповідачем була отримана 04.03.2014 за адресою розташування квартири та 14.03.2014 - за місцем реєстрації Відповідача.

У встановлений законом місячний строк Відповідач не здійснив свого права щодо нерухомого майна.

Враховуючи наявне у нього право на отримання компенсації вартості частки спірної квартири, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав.

Представник Відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Посилався на те, що в квартирі здійснене перепланування, влаштований додатковий вихід та прибудова, а тому на сьогодні об'єкт права власності, на який зареєстроване право власності Сторін, фактично відсутній, що унеможливлює задоволення позову.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27 листопада 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. (зареєстровано в реєстрі за № 10399) та зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації, запис у реєстровій книзі № д-1505-245 за реєстровим № 7047 Позивачем та Відповідачем була придбана Спірна квартира.

Квартира була зареєстрована на праві спільної часткової власності (в рівних долях) за Позивачем та Відповідачем.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Згідно з висновком за результатами проведення судової оціночно-будівельної будівельно-технічної експертизи від 15 травня 2017 року №4090/17-42 поділ у натурі спірної квартири неможливий.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно з технічним паспортом на спірну квартиру вона складається з трьох кімнат: двох, пов'язаних між собою спільним входом, площею 14.3 кв.м. і 14,4 кв.м. та однієї ізольованої кімнати площею 17.1 кв. м.

В той же час, як вбачається з висновку проведеної у справі судової експертизи, при співставленні плану досліджуваної квартири, що міститься в наданому судом в матеріалах цивільної справи технічному паспорті з візуальним оглядом в натурі експертом встановлено, що в досліджуваній квартирі проведено комплекс ремонтно-будівельних робіт спрямованих на реконструкцію та перепланування зазначеної квартири, здійснені об'єднання з суміжною квартирою та прибудову з додатковим входом.

В розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним в Постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року в справі № 6-130 цс 13.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Враховуючи викладене вище, ті обставини, що Спірна квартира, як об'єкт нерухомого на яке зареєстроване право власності Сторін, на сьогодні не існує, внаслідок незаконного перепланування, об'єднання з іншим об'єктом нерухомого майна, вона набула статусу самочинно збудованого (реконструйованого, перепланованого) об'єкту, вона вважається такою, що вилучена з цивільного обороту, а тому Сторони не мають права розпорядження нею, в тому числі - шляхом поділу або виділу часток.

З огляду на таке, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 316, 317, 356, 364, 367, 376 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10-11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги

Суддя: