Справа № 163/2298/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Чишій С.С.
Провадження № 22-ц/773/295/17 Категорія: 35 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Осіпука В.В., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Кирилюк О.О.,

з участю прокурора Тарасюк Т.В.,

представника ДП «Любомльське лісове господарство» - Грищука В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного підприємства "Любомльське лісове господарство", Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної порушенням лісового законодавства за апеляційною скаргою заступника прокурора Волинської області, подану в інтересах Державного підприємства "Любомльське лісове господарство" на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 29 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 29 грудня 2016 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 в користь держави в особі ДП «Любомльське лісове господарство» 9958 гривень 40 копійок шкоди, заподіяної внаслідок самовільної порубки лісу, на розрахунковий рахунок спеціального фонду місцевого бюджету Ладиньської сільської Ради Любомльського району Волинської області.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, заступник прокурора Волинської області - Я.Голинський подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в даній справі задовольнити повністю.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з факту доведеності вчинення ОСОБА_2 незаконного вирубування лише 10 дерев породи вільхи на ділянці, що відноситься до компетенції ДП «Любомльське лісове господарство».

Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах матеріального права.

Згідно акту огляду місця вчинення правопорушення інженером охорони захисту лісу ДП «Любомльське ЛГ» ОСОБА_3 з участю лісничого Мосирського лісництва ОСОБА_4, помічника лісничого ОСОБА_5 06.02.2016 року було виявлено незаконну рубку 33 дерев вільхи чорної та 1 берези повислої в 10 виділі 75 кварталу Мосирського лісництва ДП «Любомльське лісове господарство». 18.03.2016 року за ознаками ст.65 КУпАП інженером охорони захисту лісу ОСОБА_3 щодо відповідача складено протокол про незаконну рубку лісу.

Постановою від 21.03.2016 року на відповідача накладено штраф за адміністративне правопорушення передбачене ст. 65 КУпАП в сумі 85 гривень.

З врахуванням положень ст. 61 ЦПК України постанова Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні самовільної порубки дерев та встановлені у ній обставини не мають для суду наперед встановленого обов'язкового характеру, а є одним із письмових доказів, які підлягають оцінці на рівні з іншими доказами.

За змістом ч. 1 статті 105 Лісового кодексу України особи, винні у порушенні лісового законодавства, зокрема, у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, несуть встановлену законом відповідальність.

Порушення лісового законодавств відповідно до ст. 105 Лісового кодексу України тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні, зокрема, у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев та чагарників.

Статтею 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відповідно до ч. 4 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що наявний факт вчинення незаконної рубки лісу у 10 виділі 75 кварталу Мосирського лісництва 33 дерев вільхи чорної та 1 берези повислої. Дана обставина жодною із сторін не оспорювалась.

З протоколу огляду місця події встановлено, що на пилорамі в селі Мосир, Любомльського району виявлено 10 дерев породи вільхи.

Відповідач ОСОБА_2 визнав незаконну рубку дерев, в кількості близько10 одиниць. При цьому як в суді першої інстанції, так і - апеляційної інстанції ОСОБА_2 давав послідовні пояснення, щодо обставин порубки. Зокрема відповідач зазначав, що він колишній лісник, та маючи намір заготовити на зиму дрова, здійснював порубку у тому місці, яку вважав самосівом. Зазначав, що лише на пилорамі , куди він завіз зрубані дерева дізнався, що та частина лісу, належить лісовому господарству. Вказував, що саме він повідомив ліснику де відбувається порубка лісу. В категоричній формі заперечив порубку 33 дерев про які зазначено в акті огляду вчинення лісопорушення. При цьому зазначав, що ним не була оскаржена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки йому не було відомо про наслідки такої постанови, щодо можливої цивільно-правової відповідальності.

Такі пояснення відповідача ні прокурором, ні позивачами не спростовані.

Суд першої інстанції правомірно на підставі усіх наявних письмових доказів дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_2 у незаконній порубці всіх 33 дерев і 1 берези повислої не доведена.

З оглянутих в судовому засіданні суді апеляційної інстанції, як матеріалів адміністративного провадження, також з відмовних матеріалів, що надані прокурором вбачається, що у них відсутні буд-які письмові докази, щодо причетності ОСОБА_2 у незаконній порубці, усіх 33 дерев і 1 берези повислої. Так, в даних матеріалах наявний протокол огляду місця вчинення лісопорушення у якому зафіксовано порубку даної кількості дерев. При цьому давність такої порубки взагалі не встановлювалась. В матеріалах наявний протокол огляду пилорами, що належить ОСОБА_6 на якій були виявлені 10 дерев вільхи, у порубці яких зізнався відповідач. Слід зауважити, що домогосподарство ОСОБА_2 взагалі не оглядалось.

В судовому засіданні ні прокурор, ні позивач не змогли пояснити, якими доказами підтверджується порубка ОСОБА_2 усіх 33 дерев і 1 берези повислої, покликаючись лише на постанову про накладення адміністративного стягнення.

Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції лісничий ОСОБА_4 ствердив той факт, що відповідач в дійсності визнав свою причетність до зрізання лише частини дерев, щодо інших такого визнання не було.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався закріпленим у ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення справи з метою захисту порушених прав позивача.

Розмір заподіяної шкоди визначений судом з врахуванням доведеності незаконної порубки відповідачем саме 10 дерев вільхи з застосуванням Такс, встановлених додатком 1 постанови КМ України від 23.07.2008 року № 655 та Порядком Проведення індексації такс. Правильність нарахувань жодною із сторін не заперечувалась та не спростовувалась.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з'ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Безпідставне та бездоказове покладення на відповідача обов'язку відшкодувати шкоду, заподіяну незаконною порубкою усіх 33 дерев буде порушувати засади цивільного судочинства, щодо справедливості, добросовісності та розумності, що є неприпустимо.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на законність ухваленого ним рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Волинської області, подану в інтересах Державного підприємства «Любомльське лісове господарство» відхилити, а на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 29 грудня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: