АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: Дячук І.М.

за участю:

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про усунення перешкод та визначення порядку користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та просила зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні житлом та встановити порядок користування жилим та підсобним приміщенням квартири АДРЕСА_1, виділивши їй у користування кімнату площею 9,2 кв.м, залишивши підсобні приміщення вказаної квартири у спільному користуванні та стягнути із відповідачів понесені судові витрати.

Справа № 755/15242/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11075/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.08.2017 позов задоволено. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділено у користування ОСОБА_5 - кімнату площею 9,2 кв.м, іншим співвласникам - ОСОБА_3, ОСОБА_2 виділити у користування дві житлові кімнати площею 14,7 та 17,0 кв. м. Коридор площею 12,5 кв.м, ванну кімнату площею 2,7 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м, кухню площею 7,3 кв.м., кладову площею 1,1 кв.м та лоджію площею 3,0 кв.м залишити у спільному користуванні сторін. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні квартирою відповідно до встановленого порядку користування. Стягнуто із ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі по 275,60 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судом норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивачу виділено житлової площі спірної квартири для користування в більшому розмірі, ніж належить останньому, що порушує право відповідачів на користування житлом, та які компенсацію за втрату квадратних метрів не отримують.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, зазначив про доведеність позовних вимог позивача.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, і припинення дії, яка порушує право.

З матеріалів справи вбачається та встановлено при розгляді справи в суді першої інстанції, що позивач з 14.01.2011 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті залишилась спадщина в тому числі квартира АДРЕСА_1. На теперішні час спірна квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 - 1/8 частини квартири та відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 7/16 частини вказаної квартири, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 4-5, 30-41,69,70).

Відповідно до довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 22.02.2017 №375 у вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а. с. 71). Вказана квартира перебуває у користувані ОСОБА_3 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проживають окремо. Дана обставина визнана сторонами.

За даними технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат жилою площею 40,9 кв.м., у тому числі 1-а кімната площею 14,7 кв.м., 2-а кімната площею 9,2 кв.м., 3-я кімната площею 17,0 кв.м., кухні площею 7,3 кв.м, ванної кімнати площею 2,7 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., кладової площею 1,1 кв.м. та коридору площею 12,5 кв.м. Квартира обладнана лоджією площею 3,0 кв.м. (а. с. 42-43).

Враховуючи, що сторони по справі є співвласниками спірної квартири, відповідно до розміру їх ідеальних часток позивачу належить 5,11 кв.м. житлової площі (40,9 х 0,125), а відповідачам по 17,89 кв.м.(40,9х0,4375).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2015 у цивільній справі №755/30984/14-ц залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.10.2015 та ухвалою Верховного Суду України від 02.06.2016, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_8, Відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Головне управління юстиції у м. Києві про визнання шлюбу недійсним та визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним - відмовлено. Відповідно до висновку дільничого ОП Дніпровського УП ГУНП в м. Києві від 26.03.2017 встановлено, що ОСОБА_3 чинить перешкоди у користуванні квартирою позивачу (а. с. 76).

Враховуючи складні відносини, що склались між сторонами, позивач не має можливості вільно користуватися належною їй часткою у праві спільної часткової власності, у зв'язку з чим звернулася із відповідним позовом до суду.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Відповідно до абзацу 2 п. 6 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 14.10.1991. №7 роз'яснив, що у разі виділу частки будинку неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленим приміщенням (квартири, кімнати) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (коридор, кухня тощо) можуть бути залишені у загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування житловими приміщеннями може бути встановлений і між учасниками спільної сумісної власності.

Встановлено, що сторони справи в добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо користування спірною квартирою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1, шляхом виділення у користування ОСОБА_5 - кімнату площею 9,2 кв.м, іншим співвласникам - ОСОБА_3, ОСОБА_2 виділити у користування дві житлові кімнати площею 14,7 та 17,0 кв. м. Коридор площею 12,5 кв.м, ванну кімнату площею 2,7 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м, кухню площею 7,3 кв.м., кладову площею 1,1 кв.м та лоджію площею 3,0 кв.м залишити у спільному користуванні сторін правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу виділено житлової площі спірної квартири для користування в більшому розмірі, ніж належить останньому, що порушує право відповідачів на користування житлом, та які компенсацію за втрату квадратних метрів не отримують не можуть бути підставою для скасування рішення, враховуючи наступне.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду України від 17.02.2016 у справі 6-1500цс15.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 чинить перешкоди у користуванні квартирою ОСОБА_5, що не заперечується стороною відповідача та підтверджується висновом дільничого ОП Дніпровського УП ГУНП в м. Києві від 26.03.2017 (а. с. 76).

Таким чином, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні квартирою відповідно до встановленого порядку користування.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк