АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 664/4445/14-ц Головуючий в суді 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/791/615/17 Доповідач Орловська Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Орловської Н.В.

Суддів: Кутурланової О.В.

ОСОБА_2

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 31 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Олешківська міська рада Херсонської області, про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку

В С Т А Н О В И Л А :

14 листопада 2014 року ОСОБА_4 звернулась із позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3, третя особа Олешківська міська рада Херсонської області, про визнання недійсним договору дарування 5/8 частин житлового будинку № 125-А по вул. О.Гірника в м. Олешки Херсонської області, який укладений 10.07.2014р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 із тих підстав, що право власності дарителя ОСОБА_5 встановлено рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18.01.2012р., яке скасовано рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 02.09.2014р., а тому за відсутності у дарителя прав власності на спірне майно, укладений відповідачами договір слід визнати недійсним.

Позивач зазначила, що є власником 1/8 частини цього ж будинку, а тому, як співвласник у частковій власності, має переважне право на викуп 5/8 частин цього ж будинку у звязку із чим просила визнати недійсним договір дарування та скасувати реєстрацію речового права за відповідачкою.

Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 09.06.2016р. закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, у звязку із смертю останнього 05.07.2015р.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 31січня 2017 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Олешківська міська рада Херсонської області, визнано недійсним договір дарування 5/8 частин житлового будинку № 125-А по вул. О.Гірника в м. Олешки Херсонської області, укладений 10.07.2014р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та скасована реєстрація речового права ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Визнаючи недійсним договір дарування 5/8 частин спірного житлового будинку, який укладений 10.07.2014р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що право власності дарителя набуте на підставі рішення суду, яке скасовано в ході його апеляційного перегляду, а тому дарувальник не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, передбачених ст. 203 ЦК України, тоді як правовідносини з приводу спірного майна визначаються із часу, коли власником його була спадкодавець ОСОБА_6

Проте такого висновку суд дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Наявними у справі письмовими доказами, вбачається, що житловий будинок № 125-А по вул. О.Гірника (попередня назва до 1.06.2016р. Комунарів) в м. Олешки (до 1.06.2016р. м. Цюрупинську) перебуває у спільній частковій власності, де ОСОБА_4 належить 3/8 частин згідно рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14.04.2016р. та договору дарування від 24.09.2014р.( а.с. 14-17,114,119-121,141-142).

Решта 5/8 частин цього ж будинку є спадковим майном, що залишилось після смерті ОСОБА_6, померлої 18.08.2009р.

Станом на час відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк подав лише ОСОБА_5, за заявою якого рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08.04.2010р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22.05.2014р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.08.2014р. встановлено факт проживання однією сімєю та ведення спільного господарства із спадкодавцем ОСОБА_6, починаючи із 1999 року до часу її смерті.

Цими ж судовими рішеннями встановлено, що вказаний юридичний факт не торкається прав та обовязків ОСОБА_4 з тих підстав, що належну їй частку у спірному будинку вона отримала у власність після спадкування майна батька ОСОБА_7, який помер у 1997р. та перебував у шлюбі із ОСОБА_6, тоді як до спадкоємців останньої ні за законом, ні за заповітом ОСОБА_4 не належить.(а.с.54-57).

Враховуючи викладені обставин, а також відсутність спадкоємців за законом 1-3 черги та спадкоємців за заповітом, які б у встановлений ст.ст. 1270, 1271 ЦК України, порядку та строк прийняли спадщину, слід дійти висновку, що ОСОБА_5 був єдиним спадкоємцем, який згідно встановленого судом факту належав до спадкоємців четвертої черги згідно ст. 1264 ЦК України, прийняв спадщину, шляхом подання відповідної заяви від 12.12.2009р., але не оформив своїх спадкових справ, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно ОСОБА_6 не отримав.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18.01.2012р. за ОСОБА_5 визнано право власності на 5/8 частин вказаного нерухомого майна в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6

10.07.2014р. ОСОБА_5 подарував зазначену частину житлового будинку ОСОБА_3 на підставі укладеного у нотаріальній формі договору дарування від 10.07.2014р. (а.с.24-25).

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 02.09.2014р. скасовано рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18.01.2012р. та у задоволенні позову про визнання права власності на 5/8 частин будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 відмовлено, оскільки ОСОБА_5 обрав невірний спосіб встановлення свого права на спадщину, за отриманням свідоцтва до нотаріальної контори не звертався, наявність перешкод для його отримання не довів, а тому через відсутність спору про спадкові права відсутні підстави для визнання такого права у судовому порядку. (а.с.19-23).

ОСОБА_5 помер 05.07.2015р. та за життя свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав.

Враховуючи, що законодавством не встановлений строк для отримання свідоцтва, а за наявності достатніх доказів про факт прийняття спадщини, у відповідності до положень частини 5 ст. 1268 цього Кодексу, ОСОБА_5, як спадкоємцеві четвертої черги, належало спадкове майно, 5/8 частин спірного домоволодіння, з часу відкриття спадщини незалежно від часу прийняття ним спадщини.

Обставин, які б вказували на наявність спору щодо права позивачки на спірне майно судом першої інстанції не встановлено, позивачка на наявність у неї такого права не посилалась.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, пояснень позивачки та її представника в ході розгляду справи, порушення своїх прав та необхідність їх захисту шляхом визнання договору дарування недійсним повязувала із тим фактом, що спадщина після ОСОБА_6 є відумерлою, тоді як вона, як співвласник цього житлового будинку, могла б мати переважне право на придбання з торгів 5/8 частин цього будинку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не врахував, що за наявності спадкоємців за законом, які прийняли спадщину, визнання спадщини відумерлою за правилами ст. 1277 ЦК України виключається.

Крім того, поза увагою суду залишилась та обставина, що згідно ч.3 ст. 215 ЦК України, вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена однією із сторін правочину, або іншою особою права та інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю та в силу ч. 1 ст. 216 ЦК України кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все отримане за недійсним правочином.

Права особи, яка вважає себе власником, але не була стороною оспорюваного правочину, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Оспорений позивачкою договір дарування від 10.07.2014р. укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, отже стороною цього правочину ОСОБА_4 не була, про своє право власності на предмет договору не заявляла.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і витребування майна у добросовісного набувача.

Виходячи із вказаних фактичних обставин справи можна дійти висновку, що відповідачка ОСОБА_3, як сторона у договорі дарування за визначенням ст. 388 ЦК України, є добросовісним набувачем, а тому за наявності у позивачки, що не була стороною цього правочину, але вважає порушеним своє право на спірне майно, захист такого права можливий шляхом витребування його у добросовісного набувача за наявності підстав, встановлених ст. 388 ЦК України. (правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 30.11.2016р. у справі № 6-2069цс16, та у постанові від 30.112016р. у справі № 6-2069цс16)

У відповідності до інформації наданою Олешківською держнотконторою та матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5, вбачається, що спадкоємцем останнього за заповітом є ОСОБА_8, отже спірні правовідносини передбачають правонаступництво. (а.с.155).

Проте у справі, що розглядається суд постановив ухвалу від 31.01.2017р., якою відмовив у залученні вказаної особи до участі у справі як третьої особи. (а.с.161).

Розглядаючи спір, суд не врахував фактичні обставини справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам та за відсутності у позивача права власності на спірне майно дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання недійсним правочину, стороною якого позивачка не була і про необхідність захисту свого права власності на спірне майно не заявляла.

Оскільки суд першої інстанції вказаним обставинам справи належної оцінки не надав, не застосував норми права, що підлягали застосуванню у спірних правовідносинах, а тому ухвалене у справі рішення не можна визнати законним і обґрунтованим, що є підставою для його скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні цих вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 388, 1218, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 31 січня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Олешківська міська рада Херсонської області, про визнання недійсним договору дарування 5/8 частин житлового будинку та скасування реєстрації речового права ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 833,47 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ ОСОБА_2