Ухвала іменем україни 01 листопада 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про визнання договорів купівлі-продажу автомобіля недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом та, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила на підставі

ст. 65 СК України визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Ауді А-6», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, укладений

03 вересня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; скасувати державну реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_5 на підставі цього договору; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 автомобіль «Ауді А-6», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, скасувати державну реєстрацію зазначеного автомобіля за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 01 червня 2013 року; визнати за нею право власності на 1/2 частини спірного автомобіля.

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що автомобіль «Ауді А-6», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4, оскільки придбаний за час шлюбу та за спільні кошти сторін. Однак 03 вересня 2009 року ОСОБА_4 без її відома та згоди розпорядився спірним автомобілем, продавши його своїй матері ОСОБА_5 на Українській товарній біржі м. Нікополь. При цьому 21 червня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля за ціною 139 486 грн 49 коп.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог

ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог та пропуску строку позовної давності.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню саме з підстав недоведеності, зокрема факту вибуття майна з володіння позивача поза її волею.

Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що з 25 липня 1990 року по 21 травня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.

16 серпня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було придбано автомобіль «Ауді А-6», 2005 року випуску, номерний знак

НОМЕР_1, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_4

03 вересня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено біржовий договір купівлі-продажу транспортного засобу за реєстраційним № 930120, посвідчений Українською товарною біржею в

м. Нікополь, за умовами якого ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 автомобіль «Ауді А-6», 2005 року випуску, номерний знак

НОМЕР_1, за ціною 100 грн.

21 червня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу зазначеного вище транспортного засобу, який посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Іопелем С.О. та зареєстровано в реєстрі за № 2464.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання права власності на 1/2 частини спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та вселення; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа -

ОСОБА_8, про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, виділ частки зі спільної сумісної власності, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2013 року, встановлено, що автомобіль «Ауді А-6», 2005 року випуску, номерний знак

НОМЕР_1, передано у власність ОСОБА_9 у період, коли сторони перебували у шлюбі та вели спільне господарство.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, п. 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку можна дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16.

Враховуючи, що законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, вимог про стягнення компенсації вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна не заявлено, при цьому не доведено також недобросовісності дій відповідачів при укладенні вказаного правочину через Українську товарну біржу в м. Нікополі, де встановлювались типові бланки для укладення правочинів з обов'язковим отриманням згоди другого з подружжя, та відсутності згоди позивача на укладення оспорюваного правочину, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції вірно визначився із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, надав оцінку наявним в матеріалах справи доказам, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при перегляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович