ЄУН № 337/270/17
Провадження № 2/337/441/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2017 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

при секретарі Жевакіній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи відділ реєстрації фізичних осіб по Хортицькому району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, КП "Наше місто" про визнання втратившим право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

У позові вказав, що він зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 бригади (Гудименко), 44, кв. 85, разом з ним зареєстровані його мати - ОСОБА_2, тітка - ОСОБА_3 та брат - ОСОБА_4 Відповідач не проживає в квартирі з 1996 року, його речей в квартирі не має, нараховані на нього комунальні платежі та комунальні послуги не сплачує. У користуванні житловою площею відповідачу ніхто не перешкоджає, однак він добровільно відмовився від проживання у квартирі. Оскільки відповідач зареєстрований за зазначеною адресою, на нього нараховуються комунальні платежі, які він не сплачує. Всі витрати несе він, також він доглядає за хворими: матір'ю та тіткою, він признаний їх опікуном. Просив визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловими приміщеннями - квартирою за адресою: м.Запоріжжя, вул.Героїв 93-ї бригади, 44, кв. 85 та стягнути з нього судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав. Суду пояснив, що ОСОБА_4 його рідний брат, який в квартирі зареєстрований, але не живе приблизно з 1996 року. Де він живе йому не відомо, в квартирі він не з'являвся взагалі, приблизно років шість, зв'язку з ним не має, речей його в квартирі не має. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився двічі, про слухання справи сповіщався належним чином, про що у матеріалах справи є докази.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців направляється за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Як вбачається з довідки адресно - довідкового сектору Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 01.02.2017 року, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 бригади, 44, кв. 85 (а.с. 29), повістки з викликом до суду направлялися за адресою місця реєстрації, а тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по наявних у справі документах.

Представник відділу реєстрації фізичних осіб по Хортицькому району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не з'явився, поважну причину не явки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Представник КП "Наше місто" у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутності, рішення просить прийняти на розсуд суду.

Враховуючи вказане, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та представників третіх осіб.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст.11, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.

З матеріалів справи вбачається, що за адресою: м.Запоріжжя, вул.Героїв 93-ї бригади, 44, кв.85 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, що підтверджується довідками Департаменту реєстраційних послуг ЗМР № 04-27/6-652 від 25.01.2017 року, № 04-27/6-653 від 25.01.2017 року, № 04-27/6-654 від 25.01.2017 року (а.с. 10, 11, 12).

Згідно висновку № 2915 від 05.08.2016 року ОСОБА_5 потребує постійного стороннього догляду (а.с. 14).

Відповідно довідки ЛКК КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарниої допомоги №5» № 255 від 01.06.2016 року ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, самостійно себе не обслуговує (а.с. 15).

З довідки ЖБК «Будівельник-14» від 01.02.2009 року вбачається, що ОСОБА_4 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17, 18).

Рішенням Хортицького районного суду № 2-о/337/103/2016 від 31.10.2016 року ОСОБА_1 визнаний опікуном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 13).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він знайомий з сім'єю ОСОБА_2, вони сусіди, живуть в одному підїзді, ОСОБА_2 на третьому поверсі, він на п'ятому. Йому відомо, що ОСОБА_1 живе разом з матір'ю та тіткою. Він знайомий з ОСОБА_4, вчилися разом у школі і раніше спілкувалися. ОСОБА_4 не живе в цій квартирі приблизно з 1990-1992 року, він його бачив останній раз, приблизно 7-8 років тому, місто знаходження ОСОБА_4 йому не відомо.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона працює листоношею та носила пенсію тітці та матері позивача. Приходила до них у квартиру 2 рази на місяць, це постійно, а іноді і частіше, якщо вони просили щось купити, тоді вона заходила до них приблизно 3-4 рази на місяць. Відповідача ОСОБА_4 в квартирі вона ні разу не бачила, про те, що у ОСОБА_8 є брат їй відомо зі слів бабусь. Вони їй казали, що він до них не ходить і вони не знають де він.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

На підставі ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

З роз'яснень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_2 бригади м.Запоріжжі не проживає більше шести місяців, з квартири пішов сам, забрав всі свої речі, у квартирі не зявляється.

У зв'язку з вищевказаним, оскільки ОСОБА_4 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 бригади м.Запоріжжі більше шести місяців, відповідач не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача у цій частині, суд вважає позовні вимоги у частині визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 85 у будинку № 44 по вул.Героїв 93-ї бригади ( Гудименка) у м.Запоріжжі обґрунтованими, доведеними і підлягаючими задоволенню.

Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно зі ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ.

В ст.1 цього Закону, зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт та розрахунок фактичних витрат робочого часу адвоката на вчинення тих чи інших дій та із зазначенням конкретно наданих послуг на зазначену суму при розгляді справи.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (пункти 47 та 48 Постанови).

Як вбачається з матеріалів справи, 25.01.2017 року ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_9 уклали договір про надання правової допомоги (а.с. 23).

Відповідно акту прийому-передачі виконаних робіт виконавцем виконано роботи передбачені договором про надання правової допомоги (а.с. 25).

Згідно розрахунку компенсації витрат повязаних з правовою допомогою (а.с.26), ОСОБА_1 сплатив за надані послуги грошову суму у розмірі 500 грн., що підтверджується квитанцією № 1 від 25.01.2017 року (а.с.25).

Також за подачу позову до суду, ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 4).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача понесених судових витрат обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 71 ЖК України, ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 85 у будинку № 44 по вул.Героїв 93-ї бригади ( Гудименка) у м.Запоріжжі.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1) понесені судові витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір у розмірі 1140 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є. Гнатик