АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/668/17
Провадження № 22-ц/792/1915/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Гринчука Р.С., П'єнти І.В.,

секретар Філіпчук О.С.,

з участю представника відповідача Юськова О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Громадська організація «Справа принципу», Хмельницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», про визнання недійсним кредитного договору.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_2, звертаючись до суду з вказаним позовом зазначав, що 25 листопада 2005 року з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (далі - Банк) був укладений кредитний договір №014/8711/84/10176. Згідно з умовами договору Банк зобов'язувався надати йому кредит на придбання квартири у сумі 25000 доларів США на строк з 25 листопада 2005 року по 24 листопада 2025 року із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,5% річних. Відповідач не мав права укладати кредитний договір в іноземній валюті за відсутності спеціального дозволу на здійснення валютних операцій. Крім того, Банк скористався нечесною підприємницькою практикою, допустивши обман споживача. Договір порушує публічний порядок, оскільки при буквальному дотриманні його умов споживач змушений допустити порушення вимог ст. 162 КпАП України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2017 року в позові відмовлено.

ОСОБА_2, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права. Суд не взяв до уваги надані ним докази, які спростовують факт наявності у Банку ліцензії на здійснення валютних операцій. Судом не враховано, що заява на видачу готівки свідчить лише про намір позичальника отримати кредит готівкою, а не про факт отримання грошових коштів. Суд знехтував тим, що оспорюваний правочин був вчинений з порушенням публічного порядку. Крім того, безпідставно відхилено його клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи.

У засіданні апеляційного суду представник відповідача визнав апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 25 листопада 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/8711/84/10176. Відповідно до умов договору Банк надав позивачеві кредит у сумі 25000 доларів США на придбання квартири на строк з 25 листопада 2005 року по 24 листопада 2025 року із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,5% річних.

19 грудня 2005 року між Хмельницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків №218.23.05, згідно з умовами якого Фонд від імені держави відшкодовує частину відсотків за кредитом, що надається позичальнику на будівництво (реконструкцію) або придбання житла комерційним банком ХОД АППБ «Аваль». Сторони погодили розмір часткової компенсації - одна облікова ставка НБУ, що діє на день укладення кредитного договору і становить 9,5%. Фактичний розмір часткової компенсації за відповідний період розраховується, виходячи з фактичного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (пункти 1.1, 2.1, 2.2 договору).

На виконання зазначеного договору Хмельницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» перерахувало ОСОБА_2 станом на 27 квітня 2017 року 88035,12 грн.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Обставини укладення сторонами 25 листопада 2005 року кредитного договору та отримання позивачем кредитних коштів встановлені заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 18 травня 2017 року, у цивільній справі №686/22178/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При відмові в позові суд обґрунтовано виходив з того, що передбачених законом підстав для визнання кредитного договору недійсним немає.

Висновок суду узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону.

На підставі ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Банком і позичальником у встановленому законом порядку погоджено в належній формі всі умови договору, що підтверджується їх підписами.

При укладенні договору ОСОБА_2 з'ясував на яких умовах він укладається, з власної ініціативи взяв на себе певні зобов'язання, виконував їх, повертаючи кредит в іноземній валюті.

Згідно із ст. 1 і ст. 5 Декрету про систему валютного регулювання і валютного контролю надання кредитів в іноземній валюті віднесено до валютних операцій, здійснення яких потребує отримання генеральних чи індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Генеральні ліцензії видаються на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Відповідно до п.п. «в» п. 4 ст. 5 зазначеного Декрету у разі надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, вони потребують отримання індивідуальної ліцензії.

За відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у Банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерному поштово-пенсійному банку «Аваль» 03 грудня 2001 року видана банківська ліцензія №10 і дозвіл №10-1 на здійснення валютних операцій (а.с. 154-156).

Тому, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про правомірність дій відповідача при наданні ОСОБА_2 кредиту в іноземній валюті.

У зв'язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності у Банку ліцензії на здійснення валютних операцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх (неповнолітніх) чи непрацездатних дітей.

Підстав для визнання кредитного договору недійсним не встановлено.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги про вчинення правочину з порушенням публічного порядку не ґрунтуються на законі.

Згідно з ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Доказів, які б свідчили про таке спрямування кредитного договору від 25 листопада 2005 року, позивачем не надано.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають і його висновок не спростовують.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

З огляду на викладене, підстав для скасування рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий/підпис/ О.І. Талалай

Суддя/підпис/ І.В. Пєнта

Суддя /підпис/ Р.С. Гринчук

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції Мороз В.О. Провадження № 22-ц/792/1915/17

Доповідач Талалай О.І. Категорія 59