Справа № 202/1148/17
Провадження № 2/202/1091/2017
24 лютого 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретарі - Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Анапурна» про визнання протиправними дій, припинення та визнання права власності, -
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він 06.01.2017 р. звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу для вчинення нотаріальних дій, проте, нотаріусом було відмовлено позивачу, у звязку з тим, що він не є власником вказаного підприємства та не має права здійснювати жодних нотаріальних дій від імені підприємства з нерухомим майном, а саме, рестораном з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Кіровське, провулок Набережний, 4т.
Так, позивач стверджує, що ним як власником ТОВ «Анапурна» не здійснювалися жодні дії на відчуження частки у статутному капіталі товариства та нотаріальні довіреності у 2012 році на уповноваження осіб відчужувати його частку у Товаристві не підписувались.
Проте, 04.07.2016 року 100% частка статутного капіталу ТОВ «АНАПУРНА» була продана ОСОБА_3 та зареєстрована за ним у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04.07.2016 року.
З огляду на те, що відповідачем-2 здійснені незаконні дії, спрямовані на відчуження цього майна без згоди позивача, порушення його прав та інтересів, останній просить припинити право власності на ресторан з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Кіровське, провулок Набережний, 4т за Товариством з обмеженою відповідальністю «АНАПУРНА» та визнати його за позивачем.
Позивач у судове засідання не з'явився, просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України.
Розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
З пояснень позивача судом встановлено, що ОСОБА_1 - позивачу належить частка в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АНАПУРНА» в розмірі 50%, яка сплачена шляхом внесення майна, а саме: ресторану з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Кіровське, провулок Набережний, 4т.
14.03.2012 р. відбулись загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «АНАПУРНА», за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності, виданої 10.02.2012 р. та посвідченої 10.02.2012 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованої в реєстрі за № 226 ОСОБА_6
За результатами проведення загальних зборів було вирішено погодити укладення від імені позивача договору про відступлення частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 50% шляхом купівлі-продажу частки на користь ОСОБА_4, в результаті чого ОСОБА_4 стає єдиним учасником ТОВ «АНАПУРНА» з загальним розміром частки в статутному капіталі в розмір 430 000 грн. 100%.
Вказане вище рішення загальних зборів оформлено протоколом № 1/2012 від 14.03.2012 р., який підписаний ОСОБА_5, яка діяла від імені позивача на підставі довіреності, виданої 10.02.2012 року, та ОСОБА_4
14.03.2012 р. ОСОБА_1 в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення частки у статутному капіталі ТОВ «Анапурна», відповідно до якого ОСОБА_4 придбав 50% частки у статутному капіталі Товариства та в результаті став єдиним учасником ТОВ «АНАПУРНА».
Проте, позивач заперечує проти продажу своєї частки на користь ОСОБА_4, посилаючись на те, що ним не здійснювалися жодні дії на відчуження частки у статутному капіталі товариства та нотаріальні довіреності у 2012 році на уповноваження осіб відчужувати його частку у Товаристві не підписувались.
Крім того, позивач зазначає, що з цього приводу позивачем готується позов до Господарського суду Дніпропетровської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «АНАПУРНА», визнання недійсною довіреності, виданої ОСОБА_6В 10.02.2012 року ОСОБА_5
До того ж, позивач стверджує, що жодних коштів за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства, як це зазначено в п. 3.1. Договору, позивач не отримував.
У червні 2016 р. позивач звернувся до ОСОБА_4 із вимогою скасувати реєстраційні дії, вчинені 14.03.2012 року на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Анапурна».
21.06.2016 р. листом № 21/06/2016-1 ОСОБА_4 повідомив, що у звязку з тим, що з 2012 року по вказаному товариству було вчинено значну кількість реєстраційних дій, він не може скасувати зазначені дії, але для усунення суперечок зобовязується переоформити нерухоме майно, що значиться в реєстрі за ТОВ «АНАПУРНА» - ресторан з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Кіровське, провулок Набережний, 4т, на позивача у найближчий час.
Проте, 04.07.2016 року 100% частка статутного капіталу ТОВ «АНАПУРНА» була продана ОСОБА_3 та зареєстрована за ним у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04.07.2016 року.
Дослідивши подані докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.
Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення господарської діяльності.
Відносини стосовно майна господарського товариства регулюються нормами Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та Законом України «Про господарські товариства».
За змістом ст.113 ЦК України та ст.1 Закону України «Про господарські товариства» товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав.
Згідно зі ст.115 ЦК України господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про господарські товариства» товариство є власником: майна, переданного йому учасниками у власність як вклад до статутного ( складеного ) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.
За положеннями ст.10 Закону України «Про господарські товариства» та ст.116 ЦК України учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.
Частиною першою статті 147 ЦК України та частиною першою статті 53 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки ( її частини ) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.
Отже, об'єктом відчуження учасником товариства своєї частки (її частини) у статутному капіталі товариства є сукупність корпоративних прав та обов'язків, пов'язаних з участю особи в товаристві, серед яких право на управління товариством, право на отримання частини прибутку від діяльності товариства, а також право на отримання частини майна товариства у разі виходу з нього учасника або у випадку поділу залишків майна товариства у процесі його ліквідації (припинення).
Відповідно до статті 54 Закону України «Про господарські товариства» при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.
Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.
Як вбачається зі матеріалів справи, позивачу належить частка в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АНАПУРНА» в розмірі 50%, яка сплачена шляхом внесення майна, а саме: ресторану з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Кіровське, провулок Набережний, 4т.
Листом № 21/06/2016-1 від 21.06.2016 р. ОСОБА_4 фактично визнав незаконність проведення реєстраційних дій, оскільки, погодився переоформити нерухоме майно, що значиться в реєстрі за ТОВ «АНАПУРНА» - ресторан з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Кіровське, провулок Набережний, 4т, на позивача у найближчий час.
Доказів, які б спростовували посилання позивача на те, що ним не здійснювалися жодні дії на відчуження частки у статутному капіталі товариства та нотаріальні довіреності у 2012 році на уповноваження осіб відчужувати його частку у Товаристві не підписувались, суду не надано
Як не надано суду і доказів, які б свідчили про виконання п. 3.1. Договору, а саме, виплати позивачу коштів в сумі 430 000 грн. за продаж своєї частки.
Згідно частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частинами 1,2 статті 325 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.
Частиною 4 статті 41 Конституції України та частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (п. 1 ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).
Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Отже, позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів.
Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма субєктами права.
Згідно ст. 659 ЦК, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.
Відповідно до ст. 388 ЦК, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 321 ЦК, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що зазначені вище обставини свідчать про незаконність вибуття з володіння позивача частки в статутному капіталі Товариства в розмірі 50% та фактичне оспорювання його права власності, а тому вимоги про припинення права власності за ТОВ «АНАПУРНА» та визнання права за позивачем слід визнати обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про визнання протиправною відмову Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу у вчиненні нотаріальних документів, поданих 06.01.2017 року судом відмовляє у її задоволенні. Так, судом не встановлено протиправність вказаних дій, оскільки нотаріус керувався інформацією, наявною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Керуючись ст.ст. 10, 11,60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Анапурна» - задовольнити частково.
Визнати право власності на ресторан з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Обухівка (попередня назва Кіровське), провулок Набережний, 4т за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), технічний опис: ресторан літ. В, загальною площею 439, 5 кв.м.; сторожка човнової станції літ. А, загальною площею 156 кв.м.; вбиральня літ. Б; альтанка літ. Г; майстерня літ. Д; очисні споруди з/я; огорожа №1-4; причал для човнів №5; замощення І.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя В.П. Мороз