Провадження №2/155/298/17
Справа №155/124/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого Чонки В.В.,

за участю секретаря Федонюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в селі Софіївка по вулиці Волинській, 17 Горохівського району Волинської області.

Мотивує свій позов тим, що 24 червня 2016 року помер її дід ОСОБА_2. Позивач є спадкоємицею майна померлого діда за заповітом, прийняла спадщину, просить визнати її право власності на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак в поданій до суду заяві позов підтримала повністю, просила його задовольнити, а справу слухати у її відсутність.

Представник відповідача Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність.

Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області і зареєстрованого 11 вересня 2000 року в реєстрі за №74 стверджується, що ОСОБА_2 належний йому житловий будинок, а також присадибну ділянку заповів своїй внучці ОСОБА_1, тобто позивачу.

Згідно з свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 помер 24 червня 2016 року.

Довідкою Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області №142 від 11 липня 2016 року стверджується, що спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_2 за заповітом є його внучка ОСОБА_1, тобто позивач. Заповіт ОСОБА_2 не змінений і не скасований. Спадкоємець ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом спільного проживання та подачі заяви в нотаріальну контору.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

З спадкової справи, заведеної 23 січня 2017 року Горохівською державною нотаріальною конторою за №20/2017 стверджується, що після померлого 24 червня 2016 року ОСОБА_2 спадщину прийняла його внучка ОСОБА_1, тобто позивач.

Судом встановлено, що спадкоємці, які б в силу ст.1241 ЦК України мали обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2, відсутні.

Технічною документацією на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Софіївка по вулиці Волинська, 17 Горохівського району Волинської області стверджується, що вказаний житловий будинок збудований з дотриманням відповідних будівельних норм.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 січня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, судом встановлено, що позивач після смерті діда ОСОБА_2 прийняла спадщину, а тому суд, з метою виконання волі спадкодавця, вважає, що слід встановити право власності по спадкуванню за заповітом ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в селі Софіївка по вулиці Волинській, 17 Горохівського району Волинської області.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст.ст.392, 1217, 1218, 1222, 1223, 1235, 1241 ЦК України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування», суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в селі Софіївка по вулиці Волинській, 17 Горохівського району Волинської області.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Горохівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Горохівського районного суду Чонка В.В.