Ухвала

іменем україни

01 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Мелітопольський міський відділ управління державної міграційної служби України Запорізької області, відділ обліку, розподілу житла та по роботі з уповноваженими в мікрорайонах міста Мелітопольської міської ради Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 04 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що судовим рішенням від 19 листопада 2013 року, яке набрало законної сили 25 березня 2014 року, відновлено її право власності на квартиру АДРЕСА_1, шляхом витребування її із чужого незаконного володіння відповідачів. Незважаючи на судове рішення відповідачі продовжують проживати у цій квартирі та в добровільному порядку виселятись і знятися з реєстрації відмовляються. Письмову вимогу про виселення відповідачі не виконали, житло не звільнили.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням та усунути перешкоди у користуванні цим жилим приміщенням шляхом їх виселення.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04 серпня 2016 року, позов задоволено. Визнано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1. Усунуто перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 29 липня 2007 року набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 та зареєструвалася у ній в установленому законом порядку.

У квітні 2008 року поза волею ОСОБА_4 внаслідок неправомірних дій третіх осіб спірна квартира вибула з її володіння.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2014 року вказана квартира в порядку ст. 383 ЦК України була витребувана із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4

Вказаним вище судовим рішенням відновлено права ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - стягнуто з ОСОБА_10 на їх користь сплачені за договором купівлі-продажу спірної квартири грошові кошти у розмірі 454 986 грн.

Незважаючи на вказані судові рішення відповідачі продовжують користуватися спірною квартирою, у добровільному порядку звільнити її не бажають, чим створюють ОСОБА_4 перешкоди у користуванні та розпорядженні її власністю.

Згідно зі статтями 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 33, 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що права позивача як власника квартири підлягають захисту на підставі ст. 391 ЦК України, а відповідачів, які незаконно проживають у спірній квартирі і створюють позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності нерухомим майном, необхідно виселити.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що невиконання судового рішення про стягнення з продавця ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 сплачених за договором купівлі-продажу спірної квартири грошових коштів у розмірі 454 986 грн. не є підставою для відмови ОСОБА_4 у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні власністю.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.В.Умнова