У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинної прибудови, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 02 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року адміністрація Центрального району Миколаївської міської ради звернулася до суду з указаним позовом посилаючись на те, що відповідно до правовстановлюючих документів власником квартири АДРЕСА_1, є ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та спадкоємцем після смерті є її онука ОСОБА_1

Зазначає, що за життя ОСОБА_5 самочинно побудувала прибудову до вказаної квартири, захопивши частину земельної ділянки у дворі загального користування, чим порушила житлові права ОСОБА_4, який проживає у квартирі поверхом вище, оскільки будівництво здійснене на земельній ділянці, яка у встановленому законом порядку їй не відводилась.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд зобов'язати ОСОБА_1 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку під самочинно побудованою прибудовою до квартири АДРЕСА_1 шляхом знесення цієї прибудови.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02 березня 2016 року, позов адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, за власний рахунок звільнити самочинно зайняту земельну ділянку, орієнтовною площею 90 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення прибудови до цієї квартири. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, врахувавши положення ч. 1 ст. 116, ст. 125 ЗК України, ч. ч. 1, 2 ст. 376, ст. 1218, ч. 1 ст. 1278 ЦК України виходив із того, що оскільки Миколаївською міською радою земельна ділянка під спірну прибудову ОСОБА_5 не відводилась, то на відповідачів, які прийняли спадщину у рівних частках, покладено обов'язок по знесенню самочинної прибудови.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
В.О. Кузнєцов