Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/1535/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2017 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області в складі : головуючого судді Боголюбової Л.М., за участі секретаря Кондратюк О.А., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Красилові цивільну справу за

позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання умов договору недійсними,

В С Т А Н О В И В :

в обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №НМКWGA від 05.05.2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 91828.75 грн. на термін до 06.05.2018 року.

Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Відповідно до п.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.ст.526,527,530 Цивільного кодексу України зобов»язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконала.

В звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2015 року має заборгованість 74960,58 грн., що складається : 54057,86 грн. - заборгованість за кредитом; 13115,62 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1363,15 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом, 2616.30 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. штраф (фіксована частина) та 3557.65 грн. - штраф (процентна складова), які також просить стягнути з відповідача.

01.03.2017 року до суду звернулася ОСОБА_3 з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання умов договору недійсними.

Вказана вимога ОСОБА_3 об»єднана із заявленими позовними вимогами банку до ОСОБА_3 в одне провадження.

На обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що 05.05.2008 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі керуючого Красилівським відділенням Хмельницької філії Приватбанк був укладений кредитний договір №НМКWGА НОМЕР_1.

Згідно п.1.1. банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений п.8.1, а саме: шляхом видачі готівки через касу на строк з 05.05.2008 року по 05.05.2028 року включно, у вигляді не поновлювана лінія у розмірі 91 828,76 грн. на наступні цілі: у розмірі 80000,00грн. (вісімдесят тисяч гривень 00 копійок) на споживчі цілі, у розмірі 2400,00 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 457,16 грн. - страхування майна, 400,00 грн.- особисте страхування, а також у розмірі 8571,60 грн. на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 Договору.

Період сплати вважається період з 05 по 10 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку:щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) згідно графіку погашення кредиту (Додаток №2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії).

З самого початку видачі кредиту, тобто при сплаті першого платежу з 09.06.2008 року по 12.03.2015 року нею сплачені платежі на рахунок 4844 який зазначений в кредитному договорі в п.8.2., а подальшому банк самостійно проводив відрахування із загальної суми на рахунок 2001, 0734, 0021(комісія банку).

Таким чином відповідач нараховував, а вона сплачувала винагороду за резервування за послуги, що супроводжують кредит, а саме компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, отримуючи неконтрольовані прибутки, що є незаконним.

З вище наведених підстав просить визнати умову договору споживчого кредиту

№ НМКWGА НОМЕР_1 від 05.05.2008 року, укладеного між нею, ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк», щодо обовязку позичальника сплачувати щомісячну винагороду за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, недійсною з моменту укладення договору.

Під час розгляду справи представник банку уточнив позовні вимоги, просить стягнути з відповідачки 54294,0 грн.заборгованості за кредитом, 23317,25 грн.- заборгованості за відсотками за користування кредитом, 4423,07 грн. -заборгованості по комісії за користування кредитом, 38880,48 грн. пені.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просить їх задовольнити , стягнути з відповідачки 120915,37 грн. заборгованості за наданим кредитом. Вимоги ОСОБА_3 не визнає, оскільки вони пред»явлені в порушення строків позовної давності.

Відповідачка ОСОБА_3 вимоги банку не визнає, оскільки згідно наданих нею квитанцій про сплату кредиту вона сплатила суму наданого кредиту, що стверджується висновком експертизи від 02.12.2014року № 1-02/12 проведеної згідно ухвали суду по іншій позовній вимозі заявленій нею до банку. В зв»язку з чим в позові банку просить відмовити. Заявлені нею вимоги просить просить задовольнити в повному об»ємі та визнати умови договору споживчого кредиту № НМКWGА НОМЕР_1 від 05.05.2008 року укладеного між нею, ОСОБА_3, та ПАТ КБ «Приватбанк», щодо обовязку позичальника сплачувати щомісячну винагороду за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, недійсною з моменту укладення договору.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані суду докази, суд находить заявлені вимоги банку підлягаючими частковому задоволенню, а вимоги ОСОБА_3 повністю обґрунтованими.

Як встановлено в судовому засіданні 05.05.2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі керуючого Красилівським відділенням Хмельницької філії Приватбанк був укладений кредитний договір №НМКWGА НОМЕР_1.

Згідно ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата

неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, що підтверджується правовою позицією, яка висловлена Верховним судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі 6-1746цс16, де зазначено, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

За період з 09.06.2008 року по 12.03.2015 року ОСОБА_3 безпідставно сплачено 24556,60 грн. на рахунки 2001, 0734, 0021 що підтверджується випискою по рахунку з 05.05.2008 року по 27.11.2015 року.

З даної виписки вбачається, що з метою приховування реальної процентної ставки за кредитом, дані суми сплачені як комісія, хоча у графіку погашення кредиту (додаток №2 до кредитного договору в графі зазначено вид платежу винагорода за резервування.

Відповідно із абз.4 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обовязком банку, відповідно, виконання такого обовязку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Також, слід зазначити, що оскільки надання кредиту є виконання зобовязання банка за кредитним правочином, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником.

Крім того, оскільки відкриття та ведення позичкового рахунку у звязку із наданням кредиту відповідає економічним потребам і публічно правовим обовязком самої кредитної установи(банку), то такі дії жодним чином не можуть розглядатися як послуги, що надаються клієнту позичальнику.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином умова договору, що зазначена у п.8.1 кредитного договору про те,що позичальник зобовязаний сплатити банку винагороду «… за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів…» є незаконною, так як суперечить нормам діючого законодавства, є несправедливою умовою договору щодо споживача відповідно до ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", а тому є недійсною з моменту його укладання.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК Країни у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Згідно положень ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором.

Відповідно до висновку експерта №1-02/12 від 02.12.2014 року нарахування плати за резервування ресурсів по кредитному договору № НМКWGА НОМЕР_1 05.05.2008 року необґрунтовано в зв»язку з документальним недотриманням банком норм п.3.6 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови

кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджено Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 р.).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 слід задовольнити. Сплачена нею сума винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, яка склала 24556,60 грн. підлягає зарахуванню в погашення нею заборгованості за кредитом.

Відповідно до додатку №2 до укладеного кредитного договору сума яку мав отримати банк на виконання кредитного договору становить 231558,08 грн.

ОСОБА_3 згідно наданих квитанцій про сплату перераховано в погашення кредиту 167530,15 грн. Таким чином сума боргу становить 64027,93 грн. ( 231558,08 грн.-167530,15грн.= 64027,93 грн.).

Враховуючи строки нарахування пені, а також порушення банку щодо затримки на транзитному рахунку коштів позичальника, за рахунок чого несвоєчасно погашалась заборгованість по кредиту, що призводило до зайвого нарахування відсотків та пені, суд находить можливим звільнити відповідачку від сплати нарахованої пені в розмірі 38880,48 грн. та комісії в сумі 4423,07 грн.

Сплачена безпідставно ОСОБА_3 сума винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, яка склала 24556,60 грн. підлягає зарахуванню в погашення заборгованості за кредитом.

Таким чином сума заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 становить 39471,33 грн.

Керуючись ст.ст. 10,60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 526,599,610,611,614 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджено Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 р., суд

Визнати умову договору споживчого кредиту № 39471,33 грн. року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк», щодо обовязку позичальника сплачувати щомісячну винагороду за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, недійсною з моменту укладення договору.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» КОД , р/р 3111, МФО№305299 заборгованість за договором споживчого кредиту № НМКWGА НОМЕР_1 від 05.05.2008 року в сумі 39471,33 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Хмельницької області через Красилівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Хмельницької області через Красилівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Хмельницької області через Красилівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя: ОСОБА_4