Номер провадження: 22-ц/785/7695/17
Номер справи місцевого суду: 500/1210/17
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Черевко П.М.,

при секретарі судового засідання Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору позики удаваним та визнання поруки такою, що припинена та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета позову, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання договору позики удаваним та визнання поруки такою, що припинена, -

ВСТАНОВИЛА:

15 березня 2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5 про визнання договору позики від 26.06.2007 року удаваним правочином, а саме договором поруки, та визнання поруки такою, що припинена з 26.06.2008 року (а.с. 03-05).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 березня 2017 року відкрито провадження у справі (а.с.16).

04 травня 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про об'єднання в одне провадження вищевказаної справи зі справою за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору позики удаваним та визнання поруки припиненою (а.с.30).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 червня 2017 року об'єднано в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору позики удаваним та визнання поруки припиненою з позовними вимогами ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання договору позики удаваним та визнання поруки припиненою та присвоєно один номер справи № 500/1210/17. Залучено ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору до участі у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета позову, ОСОБА_5 про визнання договору позики удаваним та визнання поруки припиненою (а.с.31).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2017 року поновлено ОСОБА_4 та ОСОБА_6 строк позовної давності. Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору позики удаваним та визнання поруки такою, що припинена та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання договору позики удаваним та визнання поруки такою, що припинена - задоволено частково. Визнано поруку, укладену 26.06.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 такою, що припинена 26.06.2008 року. Визнано поруку, укладену 26.06.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 такою, що припинена 26.06.2008 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2, на користь держави судовий збір в сумі 1 102,40 грн. (а.с. 146-148).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 23 серпня 2017 року звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, неправильне застосуванням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянт вважає, що судом першої інстанції невірно зроблений висновок того, що дана розписка є договором поруки, а не договором позики; в основу рішення суд першої інстанції поклав неналежні докази того, що позичальники не є підприємцями і ніколи ними не були, а отже у них не було мотиву позичити гроші. Крім того, апелянт вказує на те, що судом порушено строки позовної давності (а.с. 149-152).

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав. Позивач, який також діяв як представник співпозивача, проти задоволення скарги заперечувала.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників провадження, які з'явились, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходи з того, щопозовні вимоги щодо визнання договорів поруки такими, що припинені підлягають задоволенню, оскільки з копії ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до поручителів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з вимогою у 2015 році (а.с.34), доказів щодо звернення з вимогами до поручителів до 2015 року суду надано не було, отже, договори поруки були припинені 26 червня 2008 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо правової природи укладеного між сторонами договору, факт укладання якого підтверджується розпискою. Відхиляючи посилання апелента щодо невірної її оцінки колегія суддів виходить з того, що кваліфікація укладеного сторонами договору в умовах дії ст. 6, 626, 628, 213, 637 ЦК України здійснюється виходячи з фактичного змісту домовленості досягнутої сторонами. Відповідно висновок суду щодо природи спірних правовідносин відповідає як змісту, так і структурі поданої до суду розписки. Зокрема, з копії розписки від 26 червня 2007 року вбачається, що ОСОБА_5 отримав у борг від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 3 000 дол. США під 3 % щомісячних з датою повернення - за першою вимогою (а.с.9).

На цьому ж аркуші після розписки ОСОБА_5 міститься запис, складений ОСОБА_4, та її підпис, що вона разом із ОСОБА_5 взяла в борг для сумісного бізнесу у ОСОБА_2 3 000 дол. США. У разі неповернення вказаного боргу ОСОБА_5 зобов'язується його повернути одноособово в сумі 3 000 дол. США та 3 % місячних за першою вимогою (а.с.9).

На цьому ж аркуші, нижче, після запису, складеного ОСОБА_4, міститься запис, складений ОСОБА_6 аналогічного змісту, а саме, що вона разом із ОСОБА_5 взяла в борг для сумісного бізнесу у ОСОБА_2 3 000 дол. США. У разі неповернення вказаного боргу ОСОБА_5 зобов'язується його повернути одноособово в сумі 3 000 дол. США та 3 % місячних за першою вимогою (а.с.9).

Щодо посилання апелянта на те, що суд встановив певні факти безпідставно, зокрема щодо наявності/відсутності у позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_6 статусу суб'єктів підприємницької діяльності, то вказана обставина в контексті встановлених обставин справи значення не має, оскільки мета позики з точки виконання прийнятих на себе зобов'язань за договором значення, як правило, не має.

Щодо посилання апелянта на порушення порядку застосування строку позовної давності. Строк позовної давності встановлений законодавцем з метою захисту сторони проти якої може пред'явлено позов з метою встановлення правової визначеності та забезпечення стабільності цивільного обігу. Як вбачається з матеріалів справи причиною звернення до суду з позовом про визнання поруки припиненою стало пред'явлення позову про стягнення грошових коштів. Виходячи з правильно застосованої судом першої інстанції конструкції ст. 559 ЦК України з врахуванням наявної практики ВСУ порука, виходячи з укладеного сторонами договору, припинилась, оскільки строки її дії мають преклюзивний характер. Проте у разі невизнання стороною вказаного факту позивачі мали право на звернення до суду (ст.1,3 ЦПК України), при цьому обрахування строку на звернення до суду повинно здійснюватися з моменту коли особа дізналась (ст. 260, 261 ЦК України) про невизнання юридичного факту (припинення поруки) який забезпечує правову визначеність її юридичного стану (неможливість стягнення з поручителя боргу). Право на захист сторона здійснює на свій розсуд (ст. 22 ЦК України).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

П.М. Черевко

07.11.2017 року м. Одеса