Справа № 510/1374/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2017 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Фурсовой А.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - 21 310 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка у попередньому судовому засіданні не зявилася, надала заяву, в якій позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення.

Позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1; копія паспорту позивача; копія розписки від 28.05.2016 р.; копії матеріалів ЖЄО № 1459 від 03.06.2016 р. на 2-х листах;

Судом встановлено, що позивачка є приватним підприємцем, якій належить магазин промислово продовольчих товарів, який розташований за адресою вул. Соборна, 67/3 в м. Рені Одеської області, в якому вона працює продавцем.

Так, з доводів позивачки 04.09.2015 р. до неї звернулась ОСОБА_2 з проханням, щоб та продала їй продукти харчування та товари першої необхідності в борг, так як в неї багатодітна сім я, вона отримує допомогу на дітей. Завіривши, що при отриманні грошей, зобовязується розраховуватися за придбані товари в борг. Позивачка повірила відповідачці, оскільки та навчалась в одному класі з донькою позивачки.

Таким чином, щодня, окрім вихідних, ОСОБА_2 або її донька приходили в магазин, належний позивачці, зі списком, де було написано, що потребується для придбання. Позивачка проводила облік заборгованості у своєму зошиті, а відповідачка фіксувала усі суми у своєму блокноті. Станом на кінець місяця сторони узгоджували суму заборгованості. Далі, при отриманні відповідачкою дитячої допомоги, вона частково розраховувалась за придбані нею товари, та наполягала, що наступного місяця вона отримує більше і тоді розрахується повністю.

У звязку з прийняттям ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. № 911-VIII, починаючи з лютого по травень місяць 2016 року ОСОБА_2 отримувала матеріальну допомогу в сумі 1400 грн. в місяць (допомога по народженню шостої дитини), цими грошима вона частково зменшувала суму заборгованості, однак продукти вона брала до 5-6 (пяти, шести) тис. грн. в місяць.

Таким чином, сума заборгованості ОСОБА_2 за придбані нею в магазині позивачки товари, станом на 28.05.2016 року склала 28 930 (двадцять вісім тисяч девятсот тридцять) грн. Сума заборгованості підтверджується власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою, яку вона зобовязалась повернути.

Таким чином, сторони фактично уклали між собою цивільно-правову угоду договір позики. Як було вище вказано, розпискою було передбачено повернення позики при настанні певної події, а саме, отримання відповідачкою перерахунку допомоги, як багатодітної сім ї. Однак, взяті на себе зобовязання щодо повернення боргу відповідачка не виконала, до теперішнього часу борг не повернула, на вимоги позивачки повернути гроші не реагує.

Після невдалих спроб повернути запозичені ОСОБА_2 гроші, у виді надання споживчих та промислових товарів, позивачка 03.06.2016 р. подзвонила до чергової частини Ренійського ВП та повідомила про порушення її прав. Згідно матеріалів ЖЄО № 1459 від 03.06.2016 р., за фактом повідомлення ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не повертає існуючу заборгованість в сумі 29 000 тис. грн., остання підтвердила наявність заборгованості в неї перед позивачкою за вищевказаними обставинами на суму 29 300 тис. грн.

Станом на сьогоднішній день сума основного боргу відповідачки за договором позики (розпискою) від 28.05.2016р. складає 21 310 тис. грн.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного

законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позивальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як передбачено ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом

розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ,

який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими

ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, ч. 2 якої передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи вищевказані вимоги цивільного законодавства, суд зазначає, що між сторонами було дійсно укладено договір позики, що підтверджується наданою суду розпискою відповідачки від 28.05.2016р., яку вона написала власноруч та підписала її, підтверджуючи факт отримання грошей в борг, у виді отримання споживчих та промислових товарів. У розписці була зафіксована певна подія, при настанні якій відповідачка зобовязалась повернути заборгованість, однак по теперішній час гроші не повернула.

Таким чином, уклавши договір позики, між сторонами виникли правовідносини грошового зобовязання, яке має виконуватися належним чином відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, отже сума грошових коштів у розмірі 21 310 тис. грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2

Відповідно до ст. ст. 79, 84, 88 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивачки судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1049, 1050 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти:

-за договором позики від 28.05.2016 року в сумі 21310 (двадцять одна тисяча триста десять) грн. 00 коп.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.І. Дудник