Провадження по справі № 2/752/1320/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарі Марченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" про визнання угоди недійсною та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

26.09.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" про визнання угоди недійсною та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.09.2011 року між ним та ТОВ «Авто Просто», в особі продавця-консультанта ОСОБА_2., що діяла на підставі довіреності, було укладено Угоду № 369958, предметом якої є надання Учаснику послуг системи «Авто Так», спрямованих на придбання Автомобіля.

Згідно положень статей Угоди та Додатку №1 до неї, позивач придбавав через систему «АвтоТак» транспортний засіб марки «ЗАЗ» моделі «Форца», вартість транспортного засобу на момент укладання Угоди, згідно Додатку № 1 до неї складає 80 860,00 грн.

Також зазначає, що на виконання умов укладеної угоди, позивачем було перераховано на рахунок відповідача платіж за наданя послуги відповідачем у розмірі 3% від вартості автомобіля, що склало 2 910,96 грн., а також здійснювалися регулярні платежі на загальну суму 58 760,30 грн.

Разом з тим, вважає, що відповідачем не було виконано прийнятих на себе зобов'язань за Угодою № 369958, а також в односторонньому порядку підвищено ціну на вищевказаний автомобіль.

Однак, на заяву позивача до ТОВ «Авто Просто» про розірвання договору та повернення грошових коштів, які були сплачені ним на користь відповідача, ТОВ «Авто Просто» сплачені грошові кошти не повертає.

Зважаючи на викладене, позивач просив суд визнати недійсною Угоду № 369958 від 24.09.2011 року, укладену між ним та ТОВ «Авто Просто». В особі представника ОСОБА_2, що діяла на підставі Довіреності, та стягнути з відповідача на користь позиваач грошову суму, сплачену на виконання Угоди № 369958 від 24.09.2011 року у розмірі 58 760, 30 грн.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково зазначив, що після того як позивач отримав від відповідача лист про підвищення вартості автомобіля, він звернувся із заявою про розірвання укладеної Угоди № 369958 від 24.09.2011 року, однак станом на дату звернення до суду відповідачем не повернуто йому грошових коштів сплачених на виконання зазначеної угоди.

Представник відповідача Онищенко О.А. в судовому засіданні проти позову заперечував, в тому числі й з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Зазначив, що, підписавши Угоди № 369958 від 24.09.2011 року та Додатки № 1 та № 2 до неї, позивач прийняв її умови. Позивачу при підписанні Угоди було доведено до відома вичерпну інформацію про послуги, що надаються відповідачем,що підтверджено підписом на Угоді та Додатках до неї, а тому безспірним є факт, що умови Угоди були зрозумілі позивачу, він вважав їх вигідними та справедливими по відношенню до себе. Зазначив, що Угода укладена між сторонами в рамках системи послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) в групах АвтоТак, яку створено ТОВ «Авто Просто», а тому предметом спірної Угоди є надання учаснику системи послуг спрямованих на придбання автомобіля, а не купівля -продаж автомобіля. Також зауважив, що ціна автомобіля в Угоді визначена не у вигляді певної суми грошових коштів, а шляхом вказівки на спосіб її визначення з використанням додаткового критерію - встановлення ціни виробником та/або імпортером, та/або дистриб'ютором. В свою чергу, розмір щомісячного внеску визначається у відсотках від тієї ціни автомобіля, яка встановлена виробником у відповідному місяці сплати внеску, а тому ТОВ «Авто Просто» не може змінювати розмір платежів за угодою та впливати на ціноутворення та вартість автомобіля. Додатково просив врахувати, що ТОВ «Авто Просто» ніколи не здійснювало та не здійснює діяльність пов'язану з фінансовим лізингом, а послуги, що надаються ТОВ «Авто Просто» унормовані в ЗУ «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг».

Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що 24.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», в особі продавця-консультанта ОСОБА_2., що діє на підставі Довіреності, та ОСОБА_1 було укладено Угоду № 369958, предметом якої згідно ст. 1 є надання Учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання Автомобіля. Угода укладається шляхом підписання Сторонами Угоди, Додатку № 1 та Додатку № 2, які є невід'ємними частинами Угоди. (а.с. 8)

Відповідно до п. 5 вищевказаної Угоди, учасник зобов'язується виконувати зобов'язання, передбачені Угодою, включаючи, але не обмежуючись: сплатити плату за послуги, пов'язані зі вступом до Системи при укладанні Угоди; сплатити плату за послуги, пов'зані з видачею автомобіля за системою при наданні такого права; щомісячно сплачувати Повні внески; сплачувати внески зі страхуванні автомобіля після його отримання; отримати автомобіль за умови виконання зобов'язань, встановлених Угодою; підписати відповідний двосторонній акт, що свідчить про виконання зобов'язань за Угодою; за вимогою Авто Просто надавати копії квитанцій про оплату внесків за Угодою.

Стороною позивача, згідно поданої позовної заяви та пояснень в судовому засіданні, не заперечувалося підписання ОСОБА_1 Угоди № 369958 від 24.09.2011 року, Додатку № 1 та Додатку № 2 до неї, як невід'ємних частин вказаної Угоди.

Як спосіб захисту порушеного права стороною позивача обрано визнання правочину недійсним та, як насідок недійсності правочину, застосування двосторонньої рестутитуції, що полягає у поверненні грошових сум сплачених на виконання недійсного правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Своїм підписом на Угоді № 369958 від 24.09.2011 року, як вбачається зі ст. 10 Угоди, ОСОБА_1 засвідчив, що отримав коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчує своїм підписом. (а.с. 8).

Крім того, суд звертає увагу, що протягом тривалого часу, а саме з 2011 року, позивач виконував умови Угоди, зокрема сплачував регулярні платежі згідно укладеної Угоди на рахунок відповідача.

Також суд вважає коректними та такими, що підлягають врахуванню посилання представника відповідача на положення ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що стороною позивача не наведено достатніх доказів на підтвердження правомірності заявлених в позові вимог а частині визнання недійсною Угоди № 369958 від 24.09.2011 року, з огляду на що вказана вимога задоволенню не підлягає.

Що стосується стягнення з відповідача на корить позивача грошової суми у розмірі 58760, 30 грн., сплаченої на виконання оспорюваної Угоди, суд зазначає наступне.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для визнання Угоди № 369958 від 24.09.2011 року, укладеної між сторонами, недійсною, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів сплачених на виконання зобов'язань за вищевказаною Угодою.

Інших підстав для повернення грошової суми, сплаченої на виконання Угоди № 369958 від 24.09.2011 року, в тому числі, тих, що пов'язані з її розірванням, стороною позивача заявлено не було.

Строки позовної давності, сплив якої є підставою для відмови у позові, за заявою представника ТОВ «Авто Просто», не застосовуються, оскільки судом встановлено наявність підстав для відмови у позові, не пов'язаних з пропуском строків позовної давності.

На підставі ст. 88 ЦПК України, відсутні підстави для відшкодування позивачу суми сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,57,60,88,208,213,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" про визнання угоди недійсною та стягнення грошових коштів - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя: Антонова Н.В.