Номер провадження: 22-ц/785/7405/17
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуном, за участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради,

встановила:

04.11.2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила позбавити батьківських прав свою доньку - ОСОБА_4 щодо малолітньої онучки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та призначити її опікуном малолітньої онуки.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, з якою не підтримує стосунки та не цікавиться її життям. Вихованням дитини вона займається самостійно. Просить призначити її опікуном над малолітньою онучкою. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Справа була розглянута у відсутність позивача, та представника третьої особи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали.

Справа була розглянута у відсутність відповідача при заочному розгляді справи.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені у повному обсязі (а.с.51).

Разом з тим, ухвалою того ж суду від 15 березня 2017 року вказане заочне рішення було скасовано і призначено розгляд справи у загальному порядку (а.с.102).

В ході розгляду справи позивач підтримала свої позовні вимоги, відповідач їх не визнала, просила в їх задоволенні відмовити.

Представник органу опіки і піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_3 також підтримала.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 були залишені без задоволення (а.с.166-167).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вищевказане рішення суду, ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала суду достатніх і належних доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем ОСОБА_4 відносно малолітньої дочки ОСОБА_5, також не надала доказів вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Так, суд обґрунтовано виходив із того, що у відповідності до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є ті обставини, якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Так, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Як вбачається з матеріалів справи і підтверджується сторонами, починаючи з часу народження ОСОБА_5, вона та її мати - ОСОБА_4 до 2016 року постійно проживали на житловій площі позивача ОСОБА_3, а саме в квартирі АДРЕСА_1. Відомості про батька дитини записані згідно ч.1 ст. 135 СК України.

Разом з тим, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виникли неприязні стосунки, які призводили до конфліктів і скандалів, у зв'язку з чим ОСОБА_4 виїхала з квартири та переїхала в інше місце проживання. При цьому, між нею та ОСОБА_3 було досягнуто домовленість, що ОСОБА_5 буде продовжувати проживати з бабусею в квартирі з метою подальшого навчання в СШ №40 Суворовського району м. Одеси.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження у наданій з боку позивача характеристики зі школи на ОСОБА_5, в якій зазначено, що мати дівчинки не завжди забирає дитину зі школи. Бабуся дівчинки - ОСОБА_3 багато часу приділяє дитині в навчанні і вихованні. В той же час з представленої з боку відповідача характеристики зі школи вбачається, що ОСОБА_4 не проживає зі своєю дочкою, але провідує та часто спілкується з донькою по телефону (а.с.79).

Для більш повного з'ясування обставин справи, у судовому засіданні суду першої інстанції була опитана малолітня ОСОБА_5, яка зазначила, що її мати постійно на вихідні дні її забирає, вони постійно спілкуються, мати приділяє їй увагу, придбаває речі, іграшки. Вони разом відвідують кафе та гральні майданчики. Дитина кохає як свою мати так і свою бабусю, проте бажає проживати в квартирі бабусі, так як вона більш комфортна для цього.

Більш того той факт, що ОСОБА_4 постійно бачиться зі своєю дочкою, при обставинах, викладених вище, підтвердила в судовому засіданні позивач ОСОБА_3

Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради на підставі висновку № 01-05-3/479вх. від 30.11.2016 року дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її дочки - ОСОБА_5, оскільки вона тривалий час з дочкою не спілкується, участі у її вихованні та утриманні не приймає, її життям, розвитком та станом здоров'я не цікавиться.

Однак, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв за основу свого рішення вказаний висновок, так як він не ґрунтується на всебічному та повному з'ясуванні всіх обставин, встановлених судом першої інстанції під час розгляду даної справи, та крім того, він суперечить інтересам самої дитини, яка любить свою маму та бажає з нею спілкуватися.

Суд першої інстанції також обгрунтовано не прийняв до уваги представлені з боку позивача ОСОБА_3 витяги з кримінальних справ, так як такі містять лише інформацію про скоєння правопорушення. Втім, будь-яких належних доказів, які б доводили вину ОСОБА_4 у жорстокому поводженні з дитиною: вирок суду, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, тощо, суду не представлено. Навпаки, зазначені витяги вказують на неприязні стосунки між сторонами, що не може бути покладено в основу судового рішення про позбавлення батьківських прав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не надала до суду будь-яких інших доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідача ОСОБА_4 відносно малолітньої дочки ОСОБА_5, не надала доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків.

Про добре ставлення відповідача ОСОБА_4 до своєї дочки та прийнятті участі у вихованні підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 Показання свідка ОСОБА_10 суд до уваги не прийняв, так як свідок перебуває в конфлікті з ОСОБА_4 з приводу не погашених кредитних зобов'язань. Крім того, свідок фактично підтверджувала складні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Із наданих довідок та характеристики, відповідач ОСОБА_4 на даний час працює у ФОП «ОСОБА_11» за Угодою про надання послуг. У психіатра та нарколога на обліку не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с. 219).

Таким чином, виходячи із викладеного, та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов правильного і обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є недоведеними, ґрунтуються на припущеннях, а відтак не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позбавлення батьківських прав матері відносно своєї неповнолітньої доньки є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли дійсно будуть встановлені обставини, щодо свідомого нехтування матір'ю своїми обов'язками по відношенню до дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Проте, в даному випадку судом зазначених обставин в достатньому обсязі не було встановлено, що свідчить про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім того, відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4 відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_5, буде протирічити інтересам дитини, що є недопустимим.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що в суді апеляційної інстанції було встановлено, що на даний час відповідач ОСОБА_4 проживає на квартирі за адресою: АДРЕСА_2, разом з малолітньою ОСОБА_5 і громадянином ОСОБА_12 (а.с. 223-226, 231), з яким вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах. При цьому вказана квартира територіально знаходиться неподалік від школи, де навчається ОСОБА_5.

Також слід зазначити, що в теперішній час відповідач ОСОБА_4 є вагітною (а.с.227-230).

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 308, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра