Справа № 465/4389/12 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/1177/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_3-ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 23 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу та витребування квартири з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2012 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу та витребування квартири з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що, що його рідний брат ОСОБА_10, єдиним спадкоємцем якого є позивач, не підписував довіреність від 19.03.2009 року видану на імя ОСОБА_6, оскільки зник безвісті у січні 2007 року, вказує на невідповідність підпису у зазначеній довіреності справжньому підпису ОСОБА_10 Позивач вважає також недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26.03.2009 року, укладений між ОСОБА_7Я та ОСОБА_6, який діяв на підставі вказаної довіреності. Враховуючи зазначені обставини, позивач також вважає недійсним договір купівлі продажу цієї ж квартири від 12.05.2009 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 Позивач просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 вищезазначену квартиру, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру та визнати за ним права власності на дану квартиру.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсною довіреність від 19 березня 2009 року на імя ОСОБА_6, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровану в Реєстрі за № 1047.

Визнано недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_11 в м. Львові, укладений 26 березня 2009 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_7, посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської нотаріальної контори ОСОБА_12 та зареєстрований в Реєстрі за № 1-337.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_11 у м. Львові (реєстраційний номер 9549898).

Визнано за ОСОБА_3 (52209, Дніпропетровська область, м. Жовті Води.АДРЕСА_3) право власності на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_11 у м. Львові, в порядку спадкування після померлого ОСОБА_10.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_11 у м. Львові та зобов`язати ОСОБА_5 звільнити вказану квартиру.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_5. Вважає, що рішення суду було прийняте з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права при неповно встановлених обставин справи та без надання належної оцінки всі доказам. Окрім цього, стверджує, що суд не сприяв об"єктивному та неупередженому встановленні істини по даній справі, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, в зв"язку з чим таке рішення є незаконним та необгрунтованим. В апеляційній скарзі просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю. Судові витрати апелянт просить покласти на позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3-ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рушення суду таким вимог не відповідає.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи номер у спадковому реєстрі 50950117, зареєстрованої нотаріусом Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 30.03.2011 року за № 298/2011, позивач ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем рідного брата ОСОБА_10, що також підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії І-АГ № 1192615 від 05.03.1970 року, актовий запис № 392 від 10.03.1958 року, витягом № 3 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження ОСОБА_10, актовий запис № 145 від 13.02.1955 року.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05.10.2010 року, яке набрало законної сили 15.10.2010 року, визнано померлим ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, останнє місце проживання - квартира АДРЕСА_4. З вказаного рішення вбачається, що суд, визнаючи ОСОБА_10 померлим, послався зокрема на пояснення свідків та довідку Франківського РВ УМВС України у Львівській області про перебування ОСОБА_10 у розшуку з 06.01.2007 року.

На підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05.10.2010 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області видано свідоцтво про смерть серія І-КИ № 393777 від 25.03.2011 року, про те, що ОСОБА_10 помер 15.10.2010 року у віці 55 років, про що в Книзі реєстрації смертей 25.03.2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 3.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_10 за життя придбав квартиру АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.02.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 та зареєстрований в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 3-287, в якій проживав до моменту свого зникнення.

26.03.2009 року відповідач ОСОБА_6, діючи на підставі довіреності від 19.03.2009 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, від імені ОСОБА_10, уклав з відповідачем ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської нотаріальної контори ОСОБА_12, предметом якого стала належна ОСОБА_10 квартира АДРЕСА_4.

12.05.2009 року відповідач ОСОБА_7 відчужила вказану квартиру відповідачу ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_15 та зареєстрованого в Реєстрі за № 343.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_6, наданих ним в ході кримінальної справи № 144-0754, спірну квартиру він відчужив за винагороду у 300,00 грн., на прохання невідомої особи, яку звали Маркіян, та який надав ОСОБА_6 вже підписану довіреність від 19.03.2009 року. Особисто з ОСОБА_10 ОСОБА_6 ніколи не був знайомий, безпосередньо від ОСОБА_10 ніяких вказівок на відчуження квартири не отримував, коштів від продажу квартири не одержував та відповідно ОСОБА_10 не передавав.

В ході розгляду справи, в суді першої інстанції ухвалою суду від 28.05.2014 року призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ УМВС України у Львівській області. Згідно висновку № 6/88 від 14.04.2015 року експерта сектора почеркознавчої експертизи, технічної експертизи документів та обліку НДЕКЦ при ГУ МФС України у Львівській області ОСОБА_16С:

- підпис в графі "Підпис" в документі «Довіреність надана ОСОБА_10 громадянину ОСОБА_6 від 19.03.2009 року на продаж квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_11 у м. Львові», яка була посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 виконано не громадянином ОСОБА_10, а іншою особою з наслідуванням оригінальних підписів ОСОБА_10;

- підпис у рядку № 1047 в "Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2009 рік приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 (справа № 02-21 том 1 розпочато 02.01.2009 року закінчено 03.06.2009 року № 1990)" - виконано не громадянином ОСОБА_10, а іншою особою з наслідуванням оригінальних підписів ОСОБА_10;

- рукописний напис: "ОСОБА_10В." в графі "підпис" в документі "Довіреність надана ОСОБА_10 громадянину ОСОБА_6 від 19.03.2009 року на продаж квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_11 у м. Львові", яка була посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 виконано не громадянином ОСОБА_10, а іншою особою;

- рукописний напис: "ОСОБА_10В." у рядку № 1047 в "Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2009 рік приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 (справа № 02-21 том 1 розпочато 02.01.2009 року закінчено 03.06.2009 року № 1990)" - виконано не громадянином ОСОБА_10, а іншою особою.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 та:

визнаючи недійсною довіреність від 19 березня 2009 року на імя ОСОБА_6, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровану в Реєстрі за № 1047;

визнаючи недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_11 у м. Львові, укладений 26 березня 2009 року між ОСОБА_10. та ОСОБА_7, посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської нотаріальної контори ОСОБА_12 та зареєстрований в Реєстрі за № 1-337;

скасовуючи державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_11 у м. Львові (реєстраційний номер 9549898);

визнаючи за ОСОБА_3 (52209, АДРЕСА_6) право власності на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_11 у м. Львові, в порядку спадкування після померлого ОСОБА_10;

витребовуючи із незаконного володіння ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_11 у м. Львові та зобов`язати ОСОБА_5 звільнити вказану квартиру;

суд виходив з тих обставин, що ОСОБА_10 не видавав ОСОБА_6 довіреності від 19.03.2009 року, відтак не уповноважував ОСОБА_6 на відчуження, від його імені, належної ОСОБА_10, квартири. Укладення ОСОБА_6 з ОСОБА_7 договору купівлі-продажу квартири від 26.03.2009 року та подальший перехід спірної квартири у власність ОСОБА_7 відбулось поза волею власника квартири ОСОБА_10

З такими висновками колегія суддів погоджується, однак, не погоджується з рішенням в частині визнання за ОСОБА_3 (52209, АДРЕСА_6) право власності на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_11 у м. Львові в порядку спадкування після померлого ОСОБА_10.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як передбачено ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_10 не видавав ОСОБА_6 довіреності від 19.03.2009 року, відтак не уповноважував ОСОБА_6 на відчуження, від його імені, належної ОСОБА_10, квартири. Укладення ОСОБА_6 з ОСОБА_7 договору купівлі-продажу квартири від 26.03.2009 року та подальший перехід спірної квартири у власність ОСОБА_7 відбулось поза волею власника квартири ОСОБА_10, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позову в частині:

визнання недійсною довіреність від 19 березня 2009 року на імя ОСОБА_6, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровану в Реєстрі за № 1047;

визнання недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_11 у м. Львові, укладений 26 березня 2009 року між ОСОБА_10. та ОСОБА_7, посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської нотаріальної контори ОСОБА_12 та зареєстрований в Реєстрі за № 1-337;

скасування державної реєстрацію права власності ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_11 у м. Львові (реєстраційний номер 9549898);

витребування із незаконного володіння ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_11 у м. Львові та зобов`язати ОСОБА_5 звільнити вказану квартиру.

Як встановлено судом та як вбачається з матеріалів спадкової справи номер у спадковому реєстрі 50950117, зареєстрованої нотаріусом Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 30.03.2011 року за № 298/2011, ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_10, який помер 15.10.2010 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 були рідними братами, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії І-АГ № 1192615 від 05.03.1970 року, актовий запис № 392 від 10.03.1958 року, витягом № 3 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження ОСОБА_10, актовий запис № 145 від 13.02.1955 року. Інших родичів померлого ОСОБА_10 не має.

Відтак, позивач ОСОБА_10, відповідно до ст. 1262 ЦК України, є спадкоємцем за законом другої черги ОСОБА_10. Своє право на прийняття спадщини ОСОБА_3 реалізував, подавши 30.03.2011 року до Пятої Львівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1262 ЦК України, другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Враховуючи, вище наведене, існує певний порядок прийняття спадщини, у складі якої є нерухоме майно, в даному випадку це квартира АДРЕСА_7 ОСОБА_11 у м.Львові і для отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину на згадану квартиру, яким позивач по справі скористався і звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а отже на думку колегії суддів може безперешкодно оформити спадщину у відповідності до вимог ст.ст.1296, 1297 ЦК України та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

На згадані обставини, суд уваги не звернувся, в зв"язку з чим пройшов до помилкового висновку про визнання за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_8, в порядку спадкування після померлого ОСОБА_10.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 23 листопада 2016 року в частині визнання за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_9, в порядку спадкування після померлого ОСОБА_10 підлягає скасуванню та в цій частині ухваленню нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2016 року є таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права при повно встановлених обставинах справи, а апеляційна скарга такою, що не спростовує його правильності в цій частині не дає підстав для скасування в зв"язку з чим таке рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 23 листопада 2016 року в частині визнання за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_8, в порядку спадкування після померлого ОСОБА_10 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням рішення законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_2