АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

14 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, сплачених на виконання умов договору, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні2016 року позивач через свого представника звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (далі - ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО», Товариство) про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, сплачених на виконання умов договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 березня 2016 року між ним та ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» був укладений договір фінансового лізингу, за умовами якого Товариство зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля марки «Cherry Tiggo» та передати у користування лізингоодержувача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів у розмірі, визначеному пунктом 10.1. Договору. Не передбачаючи можливих негативних наслідків на виконання умов договору 17.03.2016 позивачем було внесено 70 000 грн., однак представник Товариства у м. Житомирі у травні 2016 року повідомив про те, що передати у користування предмет лізингу, визначений умовами договору лізингодавець не зможе, оскільки у останнього відсутня можливість придбати автомобіль марки, визначеної умовами договору.

Позивач у відповідності до п. 3.4.6. Договору лізингу звернувся до відповідача із письмовою заявою щодо з'ясування намірів Товариства по виконанню прийнятих на себе зобов'язань та видачі копій документів, які лізингоодержувач підписав в якості додатку до договору, але другий примірник даних документів в оригіналі так і не отримав. Відповіді на подану заяву також не отримав.

В договорі лізингу виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, який регулює дані правовідносини; звужені обов'язки лізингодавця, передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», положеннями Цивільного кодексу України; повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства при укладенні договорів даного виду.

Вважає, що пункт 1.4. Договору лізингу, яким передбачено усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності та справності предмету лізингу, суперечить положенням ст. 808 ЦК України. Також стаття 12 Договору встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання,а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Передбачені пунктами 1.7, 10.1 Договору зобов'язання лізингоодержувача сплатити адміністративний платіж, комісію за супроводження договору та комісію за передачу предмету лізингу виходять за межі переліку передбачених законом платежів, а тому вказані пункти договору є недійсними, у зв'язку з чим вказані положення договору є несправедливими.

Вважав, що оскільки у Товариства відсутній відповідний дозвіл на здійснення фінансових операцій, відповідач не мав права укладати Договір фінансового лізингу.

В порушення вимог, передбачених ст. 799 ЦК України Договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений, а тому у відповідності до ст. 220 ЦК України є нікчемним.

Посилаючись на те, що умови укладеного між сторонами договору фінансового лізингу є несправедливими, існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, просив визнати укладений між сторонами 17 березня 2016 року Договір фінансового лізингу № 003147 недійсним та стягнути, сплачені на виконання умов договору кошти у сумі 70 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне встановлення судом фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, невірне застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що висновки суду про те, що договором фінансового лізингу було передбачено всі істотні умови, є передчасними та необґрунтованими. Встановлені судом обставини підписання договору фінансового лізингу, зокрема зі сторони лізингоодержувача, не спростовують тих обставин, що умови укладеного договору є несправедливими та не суперечать вимогам чинного законодавства.

Суд дійшов помилкового висновку, що відсутність у Товариства ліцензії на здійснення господарської діяльності не позбавляє останнього права надавати фінансові послуги та укладати договори фінансового лізингу, оскільки ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» здійснює свою діяльність на підставі рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1335 від 11.06.2015 про взяття Товариства на облік. Судом належним чином не досліджено умови договору, а саме пунктів договору, якими передбачено умови щодо платежів, які лізингоодержувач має сплатити на виконання умов договору.

Зазначав про те, що судом не взято до уваги тієї обставини, що документи, які готувалися Товариством для укладення договору фінансового лізингу і ті, які фактично підписані, відрізняються щодо вартості предмета лізингу. За день до підписання договору відповідач надав примірник договору, де вартість автомобіля вказана у сумі 140 000 грн. Ознайомившись з умовами договору після його укладення виявлено, що було замінено сторінку, де попередньо було визначено вартість автомобіля. Нова вартість транспортного засобу становила 255 150 грн.

Висновки суду, що договір фінансового лізингу не потребує нотаріального посвідчення суперечать нормам матеріального права, а тому є неправильними.

Також як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що судом належним чином не було досліджено матеріали справи та не надано оцінки несправедливим умовам оспорюваного договору.

За вказаних обставин, просив рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали,просили задовольнити з підстав, наведених в ній.

TOB «JIK «ВАШ АВТО» про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання свого представника не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, у зв'язку з чим дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Положеннями статті 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Як вбачається з матеріалів справи, 17 березня 2016 року між ОСОБА_1. та TOB «ЛК «ВАШ АВТО» укладено Договір фінансового лізингу № 003147, за умовами якого лізингодавець зобов'язавсяпридбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Згідно ч. 5 цієї статті, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливими може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Отже, для кваліфікації умов договору як несправедливих, необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємооблік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пп. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справах № 6-65цс15 та № 6-3020цс15.

Пунктом 1.7. Договору фінансового лізингу передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6. ст. 9 даного Договору. Строк передачі лізингоодержувачеві в користування предмета лізингу може бути збільшено з причин, незалежних від лізингодавця (включаючи випадки затримки поставки продавцем/постачальником транспортного засобу), при чому лізингодавець бере на себе зобов'язання письмово або в телефонному режимі повідомити лізингоодержувача про причини та приблизні строки затримки, при цьому лізингоодержувач погоджується про зміну строків передання предмету лізингу в користування без укладення Додаткових угод до даного Договору.

У пункті 9.4 спірного Договору зазначено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного договору з метою виплати не менше ніж 50% від вартості предмета та його передачі, лізингоодержувач зобов'язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту підписання Додатку № 3до даного Договору.

У відповідності до пункту 10.1. Договору лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів. Кожний лізинговий платіж включає: відсотки за користування обсягом фінансування в розмірі 21% річних на залишок чатсини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане і лізинг майно); частина від обсягу фінансування; комісія за супроводження договору в розмірі 7%.

Згідно п. 10.5 Договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни.

Згідно з п. 10.14 договору дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акту прийому-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів в термін до 12 календарних місяців до моменту підписання акту прийому-передачі предмета лізингу, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 відсотків від суми дострокового погашення.

Пунктом 10.15 Договору передбачено, щоу разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобовязаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів.

Статтею 12 Договору фінансового лізингу передбачено порядок розірвання договору, порядок повернення коштів та відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу. Положеннями даної статті встановлено односторонню відповідальність лізингоодержувача при розірванні договору та поверненні коштів.

Таким чином, аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що відповідач має право в односторонньому порядку змінювати розмір лізингових платежів, при цьому позивач при незгоді із такими змінами при розірванні вказаного договору позбавлений права вимагати повернення сплачених платежів. Крім того, у позивача за умовами договору відсутні права на одержання компенсації від відповідача у зв'язку із розірванням або невиконанням договору, позивач позбавлений права за наявності фінансової можливості достроково виконати умови договору без сплати штрафних санкцій.

З укладеного між сторонами договору, вбачається виключення та обмеження прав лізингоодержувача як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім своїх обов'язків, звужені обов'язки лізингодавця, встановлені в Законі України «Про фінансовий лізинг», ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання та неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу, одночасно значно розширені права лізингодавця, що суперечать вимогам цивільного законодавства.

В укладеному договорі не конкретизований предмет лізингу (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо), що є порушенням ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 807 ЦК України.

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачеми, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням, щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та інше суперечить положенням ст. 808 ЦК України.

Проте, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказаних обставин та положень закону не врахував, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про укладення між сторонами договору фінансового лізингу у відповідності до вимог закону.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 1101 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову дійшов висновку, що відповідач здійснює свою діяльність не на підставі довіреності, а на підставі рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1335 від 11.06.2015 про взяття на облік ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО».

Такий висновок суду є неправильним та суперечить положенням чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлене законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Матеріали справи не містять доказів нотаріального посвідчення оспорюваного Договору фінансового лізингу від 17.03.2016, укладеного між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України по справі № 6-2766цс15 у постанові від 16 грудня 2015 року, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами.

Всупереч наведеним положенням закону суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що посилання позивача про несправедливі умови спірного договору, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про визнання недійсним договору фінансового лізингу,укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛК«ВАШ АВТО».

Беручи до уваги вищезазначене, а також те, що ОСОБА_1 було здійснено авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу № 003147 від 17.03.2016 у сумі 70 000 грн., що підтверджується заявою на переказ готівки № 83 від 17.03.2016 колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ТОВ «Лізингова Компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 сплачених коштів на виконання умов договору в розмірі 70 000грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 5 ст. 88 ЦПК України).

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 1 470,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, сплачених на виконання умов договору - задовольнити.

Визнати недійсним Договір № 003147 фінансового лізингу від 17 березня 2016 року, укладений між Товариствомз обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «ВАШ АВТО»на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені на виконання умов договору у сумі 70 000 (сімдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 1 470 (одна тисяча чотириста сімдесят) 00коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/39078/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2608/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Васильєва Н.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.