Справа №539/154/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2017 Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.

при секретарі Мирна Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця, мотивуючи свої вимоги тим, що постановами заступника начальника Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_2 від 20.12.2016 року йому на підставі п.5 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчі листи №539/154/16-ц, видані Лубенським міськрайонним судом Полтавської області 13.05.2016 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на його користь 41 800 грн. та про стягнення 1157 грн. 54 коп. судових витрат. Однак, поштою копії вказаних постанов йому не направлялись, та були отримані ним безпосередньо у ВДВС лише 26 червня 2017 року. Підставою для повернення виконавчих листів зазначеною у постановах є те, що боржник ОСОБА_4 за зазначеною адресою не проживає, місце її перебування невідоме, майна на яке за законом можливо звернути стягнення не виявлено. Скаржник стверджує, що місце проживання ОСОБА_4 відоме, це с. Ісківці, вул.. Центральна,92, Лубенського району Полтавської області. Більше того, виконавчій службі відомий телефон боржника. Ці дані остання вказала у своїй позовній заяві від 07.03.2017 року при зверненні до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю із спадкодавцем на час відкриття спадщини більше пяти років.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 прохав суд : визнати неправомірною постанову заступника начальника Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ ОСОБА_2 від 20.12.2016 року про повернення йому як стягувачу виконавчого листа № 539/154/16-ц виданого 13.05.2016 р. Лубенським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 на його користь 41 800 грн.; визнати неправомірною постанову заступника начальника Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ ОСОБА_2 від 20.12.2016 року про повернення йому як стягувачу виконавчого листа № 539/154/16-ц виданого 13.05.2016 р. Лубенським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 на його користь судових витрат в розмірі 1157,54 грн. ; зобовязати заступника начальника Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ ОСОБА_2 відкрити виконавчі провадження на підставі даних виконавчих листів.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.09.2017 року скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця в частині вимог про визнання неправомірною постанови заступника начальника Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ ОСОБА_2 від 20.12.2016 року про повернення ОСОБА_1 як стягувачу виконавчого листа № 539/154/16-ц виданого 13.05.2016 р. Лубенським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 1157,54 грн. та зобовязання заступника начальника Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ ОСОБА_2 відкрити виконавче провадження на підставі даного виконавчого листа на підставі п.5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишено без розгляду.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не зявився, представник скаржника ОСОБА_5 вимоги скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Заступник начальника Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечував, мотивуючи тим, що в межах виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 41 800 грн. проведено всі можливі виконавчі дії , майна належного ОСОБА_4, на яке можна звернути стягнення виявлено не було та постановою від 20.12.2016 року виконавчий документ було повернуто стягувачу. В межах строку предявлення виконавчого документу до виконання стягувач може повторно звернутися до ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження. При цьому в процесі виконавчого провадження підстав для звернення до суду із поданням про розшук боржника не було, оскільки у даному випадку участь боржника при вчиненні виконавчих дій не є обовязковою.

Боржники ОСОБА_4, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, направили до суду заперечення на скаргу, у яких прохали суд відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1

Зясувавши обставини справи, суд вважає за необхідне скаргу задовольнити частково.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що в провадженні Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебували виконавчі провадження №51167339 та №51168109 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відповідно судових витрат в сумі 1157 грн. та грошових коштів в сумі 41800 грн. відкриті на підставі виконавчих листів, виданих Лубенським міськрайонним судом Полтавської області №539/154/16-ц від 13.05.2016 року.

Двома постановами заступника начальника Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_2 від 20.12.2016 року вищевказані виконавчі документи (виконавчі листи) повернуто стягувачу. Вказані постанови прийняті на підставі п.5 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» та мотивовані тим, що боржник за зазначеною адресою не проживає, місце його перебування невідоме, майна яке підлягає опису та реалізації та не яке за законом можливо звернути стягнення не виявлено.

Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні виконавчого провадження №51168109, в його ході державним виконавцем встановлювалося майно боржника ОСОБА_4, на яке можна звернути стягнення.

Так, державним виконавцем направлено електронні запити до ЄДРВП та Державної податкової служби з метою зясування джерел отримання доходів боржником та відомостей щодо відкритих рахунків в банках та фінансових установах та до УПФУ з метою зясування чи працює боржник за трудовим чи цивільно правовим договором та чи отримує пенсію чи інші доходи.

Як зазначив в судовому засіданні заступник начальника Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_2 згідно електронних довідок, наданих ДПС України та УПФУ боржник пенсію не отримує, відкритих рахунків в банках та інших фінансових установах не має, доходи не отримує, разом із тим, вказані довідки не можуть бути надані до суду, оскільки вони були виготовлені в електронному вигляді та з 2017 року ВДВС не має доступу до старих баз даних ВДВС.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно нерухоме майно, нерухоме майно за боржником ОСОБА_4 не зареєстроване.

Згідно повідомлення Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області від 30.05.2016 р. за ОСОБА_4 сільськогосподарська техніка не зареєстрована.

Згідно довідки від 1.09.2016р. ТСЦ 5343 за боржником транспортні засобі не зареєстровані.

Згідно довідки Ісковецької сільської ради від 1.06.2016р. нерухоме майно за боржником ОСОБА_4 не зареєстровано на території сільської ради.

Також державним виконавцем здійснено вихід з метою перевірки майнового стану боржника за місцем його проживання під час якого встановлено, що майна належного боржнику на праві власності та на яке за законом можливо звернути стягнення не виявлено, про що складено відповідний акт державного виконавця від 16.12.2016 року.

Судом встановлено, що державним виконавцем було вчинено ряд виконавчих дій для зясування майнового стану боржника, однак майна ОСОБА_4, на яке відповідно до закону можливо звернути стягнення не виявлено.

Разом зі тим, у матеріалах ВП №51168109 міститься заява від боржника ОСОБА_4, що надійшла до ВДВС 16.09.2016 р., у якій боржник зазначала власну адресу проживання у м. Києві та вказувала її контактний номер телефону.

Крім цього, приймаючи постанову від 20.12.2016 р. та повертаючи нею виконавчий документ стягувачу , державний виконавець посилався на вимоги п. 5 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», хоча і мотивував постанову як тим, що місце перебування боржника невідоме, так і тим, що майна, яке підлягає опису та реалізації та на яке згідно закону можливо звернути стягнення не виявлено.

Разом із тим, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Таким чином, у даному випадку міститься виключення щодо застосування даної підстави повернення виконавчого документа стягувачу, а саме крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника.

Як вбачається із змісту виконавчого документу, а саме виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 41800 грн. та заперечення на скаргу, що надійшли від ВДВС, даний виконавчий документ може бути виконаний без участі боржника ОСОБА_4

Тобто у даному випадку, державний виконавець мав би повертати стягувачу виконавчий документ на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки ним вживалися заходи щодо розшуку майна боржника, на яке можна звернути стягнення, однак даного майна встановлено не було.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, перебуваючи в межах заявлених скаржником вимог, визнати неправомірною постанову заступника начальника Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ ОСОБА_2 від 20.12.2016 року про повернення ОСОБА_1 як стягувачу виконавчого листа № 539/154/16-ц виданого 13.05.2016 р. Лубенським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 41 800 грн.

Разом із тим, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог скарги в частині зобовязання заступника начальника Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ ОСОБА_2 відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 539/154/16-ц виданого 13.05.2016 р. Лубенським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 41 800 грн. з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Таким чином, ЗУ «Про виконавче провадження» врегульовано питання щодо тих дій державного виконавця, які він має вчинити в майбутньому у випадку, коли судом постанова державного виконавця визнана незаконною.

У випадку невчинення державним виконавцем даних дій, заінтересована особа не позбавлена права звернутися з відповідними вимогами до суду, разом із тим, суд не може вирішувати вимоги скаржника на майбутнє.

Вимогами ч.2 ст.387 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи, що оскаржувана постанова були отримана скаржником 26.06.2017 року, суд вважає, що скаржник не пропустив строк на подачу даної скарги, передбачений ст. 385 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 387 ЦПК України,

УХ В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця задовольнити частково.

Постанову заступника начальника Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ ОСОБА_2 від 20 грудня 2016 року у ВП № 51168109 про повернення стягувачу виконавчого листа № 539/154/16-ц, виданого 13.05.2016 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 41 800 грн. на підставі п.5 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» визнати неправомірною.

В задоволенні скарги в іншій частині вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом 5 днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_6 Ю. А.