Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 414/47/16-ц
Провадження № 22ц/782/43/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Дронської І.О.

суддів: Карташова О.Ю., Яреська А.В.,

за участю секретаря Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 02 червня 2016 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_3 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 07.08.2015 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою розблокувати відкритий на її імя картковий рахунок на картці 614784, яка залишилась без задоволення. Нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_3 доручила позивачу ОСОБА_2 бути її представником в ПАТ КБ «ПриватБанк» з питань, пов'язаних з користуванням належними їй рахунками:№ 614784 та № 402558. 17.11.2015 року позивач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про видачу готівки у розмірі 51000 грн. з карткового рахунку №614784 та 1900 грн. з карткового рахунку №402558. 11.12.2015 року позивач ще раз звернувся з заявою про роз'яснення причин блокування картки та не видавання йому грошових коштів, на що 15.12.2015 року відповідач в листі на електронну адресу просив зачекати деякий час. До цього часу відповідач так і не видав позивачу належні ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 52900 грн., які позивач бажає отримати. Просив суд стягнути з відповідача на його, ОСОБА_2, користь 52900 грн. та зобов'язати відповідача не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні картковими рахунками №№ 614784 та 402558, які відкриті в ПАТ КБ «Приватбанк» на імя ОСОБА_3 в межах дії довіреності, тобто до 23 жовтня 2016 року, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 02 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 52900 грн., які містяться на карткових рахунках за №№ 614784 та 402558, які відкриті в ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_3

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 документально підтверджені судові витрати у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» подана апеляційна скарга в якій, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції всіх обставин справи, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, апелянт просив змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, понесені апелянтом.

Сторони та третя особа ОСОБА_3, яких повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, заяв про відкладення розгляду справи до апеляційного суду від останніх не надійшло. Від сторін та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України без участі сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що третя особа ОСОБА_3 має відкриті карткові рахунки №№ 614784 та 402558 в ПАТ КБ «ПриватБанк», на яких містяться належні їй грошові кошти. Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» заблокував операції по вищевказаним карткам без надання будь -яких обґрунтованих пояснень. Позивач ОСОБА_2, уповноважений ОСОБА_3 на отримання грошових коштів, звернувся до відповідача з заявою про видачу готівки, на що відповідь отримав лише в електронному вигляді без наведення обґрунтування.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи та сторонами не заперечувались.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем безпідставно обмежено право позивача на користування його грошовими коштами, а тому вказані грошові кошти в сумі 52900 грн. з карткових рахунків №№ 614784 та 402558, які відкриті в ПАТ КБ «Приватбанк» на імя ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_2, який є представником ОСОБА_3 за довіреністю.

Відмовляючи в частині задоволення немайнових позовних вимог щодо зобов'язання не чинити перешкод у користуванні вищевказаними картковими рахунками суд першої інстанції посилався на те, що наперед вирішення питання про порушені права позивача, коли такого порушення ще не відбулося, не передбачено. При наявності порушення прав позивач в кожному разі повинен звертатися окремо з позовом, а не відновлюючи наперед не існуючої дії.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції поспішно, без належного зясування обставин справи та дотримання норм процесуального права, прийшов до зазначених висновків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 03.02.2014 року між ОСОБА_3 та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг, а.с.45, 97 на підставі якого на імя ОСОБА_3 були відкриті карткові рахунки.

Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 03.10.2015р. ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 бути її представником в ПАТ КБ «ПриватБанк» з питань, повязаних з користуванням належними ОСОБА_3: картковим рахунком № 402558 та/або картковим рахунком № 614784. Для цього надала представнику право: користуватися вищевказаними рахунками, вносити грошові кошти на вищевказані рахунки з метою їх поповнення: безперешкодно отримувати через касу готівкові гроші ( в тому числі нараховані відсотки) без обмежень їх розміру та перераховувати в безготівковій формі гроші (в тому числі нараховані відсотки) без обмежень їх розміру на будь-які рахунки; розписуватись від її імені на документах, що стосуються повноважень, наданих цією довіреністю; а також виконувати всі інші дії в межах та обсязі, передбачених законодавством України для такого роду повноважень, а.с.13.

Відповідно до ст.244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Аналізуючи зміст тексту довіреності, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 уповноважувала ОСОБА_4 на представництво її інтересів тільки в ПАТ КБ «ПриватБанк» з питань, повязаних з користуванням належними ОСОБА_3 картковими рахунками.

12.01.2016 року ОСОБА_2, як позивач, звертається до суду з позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення належних ОСОБА_3 грошових коштів з карткових рахунків останньої. Із змісту позовних вимог позивача ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_3, яка зазначена позивачем як третя особа, як клієнт банку, який є відповідачем у справі, позбавлена права вільно користуватися та розпоряджатися своїми особистими грошовими коштами в загальній сумі 52900 грн., які знаходяться на двох розрахункових карткових рахунках, відкритих відповідачем на імя ОСОБА_3 Позивач, посилаючись на правові норми щодо порушення відповідачем умов договору банківського рахунку та безпідставне обмеження прав клієнта щодо розпорядження клієнтом грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, просив суд стягнути з відповідача на його, ОСОБА_2, користь 52900 грн. та зобов'язати відповідача не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні картковими рахунками №№ 614784 та 402558, які відкриті в ПАТ КБ «Приватбанк» на імя ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Поняття сторони в цивільному процесі має безпосередній зв'язок з матеріальними правовідносинами.

Позивач - це особа, яка звертається до суду з метою захисту належних йому порушених прав та законних інтересів.

Відповідач - це особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав та законних інтересів та до якого він предявляє позов.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст.3 ЦПК України), позивач має довести: наявність спірного правовідношення та належність спірного права саме йому («активна легітимація»), те, що відповідальність за порушення має нести саме зазначений відповідач («пасивна легітимація»), а суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Однак на порушення вищевказаного, суд першої інстанції не вирішив питання чи є ОСОБА_2 субєктом спірного правовідношення щодо виконання відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» умов укладеного 03.02.2014 року між банком та ОСОБА_3 договору про надання банківських послуг і яке належне ОСОБА_2 право порушено відповідачем блокуванням рахунків ОСОБА_5, як клієнта банку за зазначеним договором.

Довіреність від 03.10.2015р., на наявність якої посилається ОСОБА_2, призначається для третіх осіб, які з її тексту дізнаються, якими повноваженнями наділений представник. Для самого повіреного довіреність ніяких самостійних прав не породжує.

Представник завжди діє від імені особи, яку він представляє, а правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. При цьому він здійснює юридичні дії на основі наданих йому повноважень.

Матеріали справи не містять довіреності, якою б ОСОБА_3, як власник грошових коштів, що знаходяться на карткових рахунках, відкритих на її імя ПАТ КБ ПриватБанк» уповноважувала б ОСОБА_2 представляти її інтереси у судових органах з усіма правами, наданих законом позивачу.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не є субєктом спірних правовідносин, право якого порушене відповідачем щодо належних ОСОБА_3 грошових коштів, а тому є неналежним позивачем, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог останнього, оскільки участь у справі неналежного позивача чи неналежного відповідача перешкоджає законному та обґрунтованому вирішенню спору про право.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення по справі;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що при розгляді вказаного позову мало місце неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що, відповідно до ст.. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

При скасуванні рішення суду першої інстанції із зазначених підстав апеляційний суд не дає правової оцінки щодо обґрунтованості позовних вимог, оскільки вони можуть бути предметом розгляду судом першої інстанції при зверненні належного позивача з відповідним позовом по суті виниклих спірних правовідносин.

Відповідно до 88 ЦПК України понесені ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати, підлягають стягненню з ОСОБА_2

Керуючись ч.3 ст.209, ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 02 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_3 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі 1212,64грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий

Судді: