АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/393/17 Справа № 185/5014/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Посунся Н.Є.,

при секретарі Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини,

ВСТАНОВИЛА:

03 червня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач є батьком сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Сама позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Тому позивачка просила суд тягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача на утримання дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з дати звернення до суду.

Згідно змісту резолютивної частини вступної та резолютивної частин і повного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 червня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03 червня 2016 року та до досягнення дитиною сином ОСОБА_4 трирічного віку, тобто до 09.09.2018 року; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 551,20 грн. (а.с.36, 37-38).

Згідно звукозапису судового засідання місцевого суду від 30 серпня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частину рішення у даній справі. Резолютивна частина має наступний зміст: «Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на утримання дружини задовольнити частково. Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позову, а саме з 03 червня 2016 року; стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку доходу щомісячно, починаючи з 03 червня 2016 року та до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 09.09.2018 року. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.».

Ухвалою апеляційного суду від 26.10.2016 року справу було направлено до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області для усунення недоліків щодо зазначених вище розбіжностей резолютивної частини судового рішення в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на її утримання (а.с. 65-66).

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.12.2016 року, з посиланням на обмовку під час проголошення, зазначено, що місцевим судом ухвалено рішення, зміст резолютивної частини якого повністю відповідає змісту наявних в матеріалах вступної та резолютивної частин та повного рішення від 30 серпня 2016 року (а.с. 74).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржує рішення районного суду лише в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 та просить стягувати на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.08.2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Колегія звертає увагу, що, згідно змісту апеляційної скарги, рішення місцевого суду в іншій частині відповідачем ОСОБА_3 не оскаржене (а.с. 41 42), доповнення до апеляційної скарги відповідачем не подавались, що стверджується матеріалами даної цивільної справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що сторони з 16 серпня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровської області за актовим записом №128, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ №290077 від 16.08.2014 року (а.с.2).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2016 року (справа №185/7610/16-ц) позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено, а шлюб між зазначеними сторонами розірвано, залишено за ними шлюбне прізвище ОСОБА_3 (а.с. 79).

Згідно копії свідоцтва про народження серії І-КИ №560265, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області від 22.09.2015 року, від шлюбу позивачка та відповідач мають спільну неповнолітню дитину сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 3).

Син ОСОБА_4 проживає разом з матірю ОСОБА_3 АДРЕСА_1, що підтверджується копією довідки про склад сімї №39, виданої 30.05.2016 року Житлово-будівельним кооперативом №13 «Молодіжний» (а.с.19). Вказана обставина також визнана сторонами та доказуванню не підлягає.

Між сторонами не досягнуто домовленості про виплату відповідачем аліментів на утримання дитини.

Позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, та отримує відповідну соціальну допомогу.

Згідно копії довідки №42/12 87/284 від 27.10.2016, виданої старшому лейтенанту поліції ОСОБА_2, останній проходить службу в Національній поліції та перебуває на посаді начальника сектору Павлоградського відділення поліції Павлоградського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області (а.с. 81).

Із довідки про доходи №437 від 27.10.2016 року, виданої ГУ НП в Дніпропетровській області вбачається, що, перебуваючи на вказаній вище посаді, відповідач має стабільний заробіток, а саме з січня 2016 року по липень 2016 року щомісячно по 4945,00 грн., у серпні 2016 року 7790,64 грн., у вересні 2016 року 5160,00 грн. (а.с.80).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки щомісячно аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред»явлення позову до суду з 03.06.2016 року.

Крім того, згідно змісту апеляційної скарги, апелянт визнає позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини на користь позивачки саме у розмірі 1/4 частини його доходів щомісяця до повноліття дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з нього, починаючи з 30.08.2016 року, оскільки саме така дата початку стягнення аліментів була зазначена місцевим судом під час проголошення вступної та резолютивної частин судового рішення у даній справі від 30.08.2016 року, - є безпідставними, оскільки при проголошенні вступної та резолютивної частин оскаржуваного рішення дата початку стягнення аліментів на утримання дитини була вказана правильно, тобто «з 03.06.2016 року», що стверджується звукозаписом процесу місцевого суду. Крім того, апелянт, згідно матеріалів справи, не звертався до місцевого суду із зауваженнями на звукозапис чи журнал відповідного судового засідання.

Отже, рішення місцевого суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, тому підлягає залишенню без змін.

Колегія звертає увагу, що згідно змісту апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 аліментів на її утримання не оскаржено, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що судове рішення в оскаржуваній частині ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді