06.03.2017 227/1269/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого Притуляка С. А

при секретарі Коверченковій М.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК«Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК«Добропіллявугілля», про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, був прийнятий на роботу до ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля»,07.11.2015 року під час виконання трудових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок, в наслідок якого останній отримав травму у вигляді контузії, підвивих кришталика, множинні інородці тіла рогівки правого ока, що підтверджується актом №21 форми Н-1 від 11.11.2015 року та актом форми Н-5 від 11.11.2015 року, випискою з медичної картки, консультаційним висновком офтальмолога. Рішенням МСЕК від 23.02.2016 року за наслідками отриманої травми на виробництві позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності в розмірі 35%. Ушкодження здоров'я призвело до порушення особистих немайнових прав позивача, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю, цілком порушена нормальна життєдіяльність, останньому необхідно періодично звертатися за допомогою до лікарів, оскільки внаслідок отриманої травми, гострота зору правого ока впала до 0,2, необхідно докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Таким чином, трудове каліцтво спричинило тривалі зміни та вимушені порушення звичайних життєвих звязків позивача, фактичну біль та психологічні страждання, неможливість продовження активного особистого життя. Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати нанесену йому моральну шкоду завдану ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків в сумі 20 000 грн.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Також зазначив, що в момент отримання травми він знаходився біля пульту керування комбайном, в іншому місці виконувати свою роботу він не міг. Перебував у захисних окулярах, однак, від удару породи їх було розбито і травмовано око. Наразі травмоване око функціонує лише на 10%. В темний час доби позивач більше не може керувати автомобілем хоча до травми він міг це робити. НЕ може влаштуватися на роботу через отриману травму.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. В письмових запереченнях зазначив, що вважає вимоги Позивача, такими, що не грунтуються на нормах діючого законодавства з питань відшкодування моральної шкоди, та не підлягають задоволенню з наступних підстав: нещасний випадок з позивачем стався з його вини у звязку з його особистою необережністю, супутні причини відсутні, що зазначено в ОСОБА_2 за формою Н-1 № 21 від 11.2015 року. Згідно довідки обласної МСЕК № 0041142 від 23.02.2016року, позивачу було встановлено втрату професійної працездатності 35 % з 23.02.2016р. по 01.03.2017р. та третю група інвалідності, з переоглядом 23.02.2017р., однак ОСОБА_1 було порушено вимоги законодавства з охорони праці, а саме ст. 14 ЗУ «Про охорону праці» передбачено, що робітник зобовязаний, дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; п. 11 гл. 5 р. IV «Правил безпеки в вугільних шахтах», відповідно до якого, під час роботи працівник зобов'язаний стежити за безпечним станом місця роботи, дотриманням пилогазового режиму, справністю обладнання, що обслуговується, пристосувань, засобів захисту та контролю. У разі виявлення ознак небезпеки він повинен негайно припинити роботу, попередити працівників поруч і вийти в безпечне місце, повідомивши про це змінному керівнику робіт або гірничому диспетчеру, порушено п. 1.10 «Інструкції ОП для машиніста гірничих виїмкових машин» робітник зобовязаний дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт або під час знаходження на території підприємства.

Крім того, позивач укладаючи з відповідачем трудовий договір, був повідомлений під розпис в порядку передбаченому ст. 29 КЗпП України, про важкість, шкідливість та небезпечність умов праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров'я та пов'язані з цим пільги та компенсації. Позивач не додав до суду документів чи інших доказів, які б підтверджували наявність у нього моральних страждань, адже моральна шкода повинна проявлятися у стражданнях, які призвели до емоційного упадку, порушення психічного стану людини. Вважає, що довідка МСЕК та акт за формою Н-1 є документами, що підтверджують стійку втрату професійної працездатності і ніяким чином не можуть бути єдиними доказами спричинення моральної шкоди та посилання на ці документи як на єдину підставу для відшкодування моральної шкоди є безпідставними. Довідка МСЕК про процент стійкої втрати професійної працездатності є підставою для розрахунку та відшкодування потерпілому матеріальної шкоди і не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди.

Перевіривши доводи позову та заперечення проти нього, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з позиції відповідності їх вимогам щодо належності та допустимості, з'ясувавши всі обставини у справі, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до ОСОБА_2 № 21 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом ( форма Н-1) 06.11.2015 року о 23 год. 55 хв., помічник начальника дільниці і видобутку вугілля № 2 ОСОБА_3 видав наряд на 4-у зміну ( з 02 год.00 хв. до 08 год. 00 хв. 07.11.2015 року) гірнику очисного забою ОСОБА_4 та машиністу гірничих виїмкових машин ОСОБА_1 на доставку матеріалів по конвеєрному штреку7 північної лави пласта І3 горизонту 550 метрів, перевірку шилінгів валу призабійної лижі комбайну 2Г 111- 68Б у 7 північній лаві південного панельного уклону пласта І3 горизонту 550метрів. Провів інструктаж на тему «Прибори газового контролю епізодичної дії», ознайомив із засобами захисту від виробничих ризиків під час ремонту комбайна 2ГШ-68Б. О 02 год.00 хв. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 прибули на конвеєрний штрек 7 північної лави пласта І3 горизонту 550 метрів та почали переносити дерев'яні шпали з ПК-3 на ПК-6. О 04 год. 30 хв. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 закінчили роботи по переносу лісоматеріалів та направилися у 7 північної лави пласта 15 горизонту 550 метрів для перевірки шплінтів валу призабійної лижі комбайну 2 ГШ-68Б.

О 05 год.00х. робітники прибули до комбайну 2ГШ-68Б та побачили, що перевірка шплінтів валу неможлива, так як призабійний простір лави було засипано гірничою масою. ОСОБА_1 увімкнув комбайн 2ГШ-68Б та почав зачищати призабійний простір. О 05 год.00 хв. від виконавчого органу комбайна відскочив шматок породи, розміром 100x50x30 мм. та вдарив ОСОБА_1 в область правого ока. При виконанні робіт ОСОБА_1 знаходився у захисних окулярах.

Після цього ОСОБА_1 повідомив майстра гірничої дільниці з видобутку вугілля ОСОБА_7 та начальника дільниці з видобутку вугілля №2 ОСОБА_8 про подію, що з ним сталося. Якнменко супроводив ОСОБА_1 у підземний оздоровчий пункт шахти, після надання медичної допомоги він був доставлений на поверхню, а потім до Красноармійської центральної районної лікарні.

Відповідальним за безпечне виконання робіт у зміні був майстер гірничий дільниці з видобутку вугілля № 2 ОСОБА_9

До матеріалів справи долучено копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0603587, відповідно до якої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено ІІІ групу інвалідності по зору з 23.02.2016 року у звязку із трудовим каліцтвом. Протипоказана праця у підземних умовах, тяжкий фізичний труд.

Згідно копії довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ № 0041142 ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 35% з 23.02.2016 року по 01.03.2017 року первинно.

З копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0868478 від 21.02.2017 року, вбачається що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено ІІІ групу інвалідності по зору, повторно у звязку із трудовим каліцтвом, інвалідність встановлена на строк до 01 березня 2019 року. Протипоказана праця у підземних умовах, тяжкий фізичний труд.

Згідно копії довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ № 0041234 від 21.02.2017 року ОСОБА_1 повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 35% з 01.03.2017 року по 01.03.2019 року.

Також, ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03.08.2016 року по справі було призначено судово-медичну експертизу, провадження якої, доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_10. 09 лютого 2017 року до суду надійшли матеріали цивільної справи з висновком судового експерта № 8955 складеного 30.01.2017 року.

З висновку вбачається, що у свідомості ОСОБА_1 ситуація, яка досліджується по справі, а саме: отримання травми на підприємстві, внаслідок якої він тривалий час лікувався, після чого йому було встановлено III групу інвалідності, а потім звільнено з роботи та повязані з цим руйнування звичного стилю життя, зниження матеріального забезпечення, обмеження соціального функціонування відобразилася як психотравмувальна, що викликала та викликає у нього душевні страждання, які виражаються у негативних переживаннях, відчутті тривоги, страху за своє майбутнє та своїх близьких.

Надати відповідь на питання, якщо після отриманої травми 07.11.2015 року ОСОБА_1 завдані моральні страждання (моральна шкода), то який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду), в межах наданого на дослідження матеріалу, не виявляється можливим, оскільки як зазначено у дослідницькій частині висновку: методика, яка використовується під час проведення судово- психологічної експертизи щодо встановлення наявності або відсутності моральних страждань (моральної шкоди), спричинених особі (позивачеві) у результаті певних подій, передбачає психологічний аналіз обставин (встановлених судом) конкретної справи, який спрямований на виявлення соціально-психологічних факторів, що заслуговують на увагу як життєво та суттєво значущі для особистості позивача. При цьому враховується механізм виникнення, динаміка розвитку подій, встановлених судом по справі, з урахуванням чіткого визначення юридичних обставин справи (щодо визначення ступеня участі позивача та відповідача у виникненні і розвитку ситуації, яка розглядається по справі, визначення ступеня тілесних ушкоджень отриманих позивачем). Зазначена інформація у вигляді відповідних коефіцієнтів, придатних для математичної обробки, використовується при визначенні орієнтовного розміру відшкодування моральної шкоди.

Із матеріалів цивільної справи № 227/1269/16-ц випливає, що ситуація, яка розглядається по справі, ще чітко не зясована. Обставини, які досліджуються по справі, ще встановлюються. Вищенаведене не дозволяє використати існуючу методику визначення орієнтовного розміру компенсації спричиненої моральної шкоди, оскільки, визначення правомірності/неправомірності дій сторін, ступеня участі відповідача та позивача у створенні ситуації, встановлення ступеня тяжкості спричинених ОСОБА_1 ушкоджень, виходить за межі компетенції експерта-психолога та може бути остаточно встановлена лише судом. Тобто, в межах наданого на дослідження матеріалу наявними вихідними даними не визначаються фактори, обовязкове урахування яких передбачає методика визначення можливого орієнтовного грошового розміру компенсації страждань (моральної шкоди).

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Приписами статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов"язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до п.5, п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Також, необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов"язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання.

Таким чином, доводи відповідача зазначені у запереченнях до позовної заяви щодо того, що при укладенні трудового договору позивачу були роз"яснені умови праці, позивач був попереджений про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров"я, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Окрім того, згідно рішення Конституційного суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Також відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання складається з фізичного болю й душевних страждань, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

В п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я відбулося при виконанні ним трудових обов'язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань.

Також суд вважає безпідставними твердження представника відповідача щодо порушення позивачем вимог з охорони праці, оскілька в ході судового розгляду дані обставини не знайшли свого підтвердження.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманої на виробництві травми заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоровя позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв'язків, а саме 35 % втрати професійної працездатності безстроково, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 20000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 11, 60, 61, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, статтями 23, 1168 Цивільного кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК«Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК«Добропіллявугілля» на користь ОСОБА_1 20000,00 грн. в якості вішкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь Державного бюджету судовий збір у розмірі 551,20 грн.

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитися 06 березня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано в нарадчій кімнаті суддею.

Суддя Притуляк С.А.