Дата документу 02.11.2017 Справа № 554/5261/17
Справа № 554/5261/17
Провадження № 2/554/2801/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
02 листопада 2017 року м. Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави, у складі судді Шевської О.І., при секретарі Дроздові Д.А., розглянувши у приміщенні суду у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
в с т а н о в и л а:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, прохаючи суд усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_2, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що відповідно до договору дарування від 24 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Касяненко Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1105, ОСОБА_4 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_1 прийняла у власність, як дарунок квартиру АДРЕСА_1
24 червня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права власності на вказану квартиру за № 15175929, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 62431158 від 30.06.2016 року.
У вказаній квартирі за згодою колишнього власника житла ОСОБА_4 27 травня 1998 року зареєстровано його сина ОСОБА_2.
На даний час відповідач в квартирі не проживає, речей там не має.
Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, прохала позов задовільнити, проти заочного рішення не заперечувала.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання, повторно, не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що учасники цивільного процесу до суду не з'явилися, суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 197 ЦПК України, розглянув справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою, та ухвалив заочне рішення.
Ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами у наданих позивачем межах, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 24 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Касяненко Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1105, ОСОБА_4 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_1 прийняла у власність, як дарунок квартиру АДРЕСА_1
24 червня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права власності на вказану квартиру за № 15175929, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 62431158 від 30.06.2016 року.
У вказаній квартирі за згодою колишнього власника житла ОСОБА_4 27 травня 1998 року зареєстровано його сина ОСОБА_2.
Згідно з актом від 27 квітня 2016 року № 65, актом від 28 квітня 2016 року, актом від 25 червня 2017 року, складених головою правління ЖБК «Мрія - 1» ОСОБА_5 і членами зазначеного кооперативу ОСОБА_6, ОСОБА_7 та довідкою від 25 червня 2017 року № 70 ЖБК «Мрія-1», член сім'ї колишнього власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_8, ОСОБА_2 27 квітня 2016 року, забравши всі свої особисті речі, виїхав з вказаної квартири. Із 27 квітня 2016 року, тобто понад рік, жодного разу не з'являвся у квартирі, комунальні платежі та квартирну плату не оплачував, поштову кореспонденцію не отримував. Станом на 25.06.2017 року особистих речей ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 немає.
Виходячи із зазначених положень закону, член сім"ї власника, у тому числі колишній, зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з власником, а втрачає право користування цим будинком лише з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.
Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК України зазначає, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім'ї має також і особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні.
У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї") від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття „член сім'ї" Конституційний Суд України виходить з об'єктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сім'ї.
Аналіз змісту норм галузевого законодавства, що регулює питання втрати права користування житловим приміщенням, дозволяє віднести до членів сім'ї власника осіб, які проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство; колишніх членів сім'ї власника, зокрема осіб, які проживають з власником, але з певного часу вже не є членами сім'ї; члени сім'ї колишнього власника, зокрема особи, які проживають у житлі, право власності на яке перейшло від громадянина, який зберігає сімейні стосунки з користувачами жилого приміщення, до інших осіб; колишніх членів сім'ї колишнього власника житлового приміщення.
Водночас, право членів сім'ї власника житла користуватись цим житлом може виникнути та існувати лише за наявності права власності на житло в особи, членами сім'ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування житлом у членів його сім'ї, оскільки права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.
На час звернення до суду позивач, ОСОБА_1, є єдиним власником квартири АДРЕСА_1, а відповідач не є членом її сім'ї, на момент набуття нею права власності та на момент звернення до суду, в спірній квартирі він не проживає більше року, а тому є таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.
Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до ч. 1 ст. 381 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
За ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
На даний час, позивач, як власник майна, у відповідності до вимог ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а право відповідача на користування чужим майном (квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна.
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 з 24 червня 2016 року. З моменту набуття права власності відповідач спільно з ОСОБА_1, як власником спірної квартири, не проживав, спільним побутом не був пов'язаний, має своє житло, у якому і проживає.
Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.Реєстрація відповідача за адресою спірної квартири перешкоджає позивачу користуватись та розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд та водночас покладає додаткові обов'язки щодо сплати комунальних платежів.
Право члена сім'ї колишнього власника квартири ОСОБА_2 користуватися цим житлом існувало лише за наявності у власника ОСОБА_4 права приватної власності на це майно, а відтак - припинення прав власності особи на квартиру припиняє право членів сім'ї на користування цією квартирою.
Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване приміщення у житловому будинку, призначене для постійного у ньому проживання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. На підставі вимог ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності, а власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення іншою особою дій, які порушують його право власності та з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з нормою ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст.ст. 317, 328, 334 ,346 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном, яке набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів з моменту передання майна, і припиняється право власності у разі відчуження власником свого майна.
Виходячи зі змісту абз.7 ст. З, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація особи за певною адресою може відбуватися тільки при наявності у неї права на житло, зняття особи з реєстрації може бути здійснено за рішенням суду в разі доведення втрати нею права на житло. Порядок реєстрації, зняття з реєстрації громадян, а також іноземців чи осіб без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні місця проживання визначено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року.
Ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 382-383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 10-11, 15, 30, 36, 60, 74-76, 88, 169, 208, 212-215, 218, 224, 293 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовільнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_2, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640 грн.
Копію даного рішення направити відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя О.І. Шевська