Справа № 635/6213/16-ц
Провадження № 2/635/799/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

Гловуючого судді - Караченцева І.В.,

при секретарі - Ус Ю.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частину будинку як за спадкоємцями першої черги за законом і зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 і ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про визнання права власності на частину житлового будинку з прибудовами та надвірними будівлями в порядку поділу майна що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до Харківського районного суду Харківської області із позовною заявою, в якій просять визнати за ОСОБА_9 як за спадкоємницею першої черги за законом померлого 31.07.2015 р. чоловіка ОСОБА_10 право власності на 1/3 частину будинку № 12 по пров. Веселому в с. Високий Харківського району Харківської області та визнати за ОСОБА_4 як за спадкоємницею першої черги за законом померлого 31.07.2015 р. батька ОСОБА_10 право власності на 1/3 частину будинку № 12 по пров. Веселому в с. Високий Харківського району Харківської області.

До суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_6 і ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про визнання права власності на частину житлового будинку з прибудовами та надвірними будівлями в порядку поділу майна що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку спадкування за заповітом, в якій вона просить суд за нею право власності на ? частину житлового будинку з прибудовами та надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, пров. Веселий, 12, в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя; право власності на 1/12 частину житлового будинку з прибудовами та надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, пров. Веселий, 12, в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_11 та право власності на 1/18 вказаного житлового будинку з прибудовами та надвірними будівлями в порядку спадкування після смерті її сина ОСОБА_10.

В обґрунтування позову, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зазначають, що 08.09.2014 р. помер ОСОБА_11 власник житлового будинку № 12 по пров. Веселому в с. Високий Харківського району Харківської області. За життя ОСОБА_11 склав заповіт, згідно якого усе належне йому на день смерті майно він заповів своєму сину ОСОБА_10 та онуку ОСОБА_12. Син померлого на момент смерті батька постійно проживав разом з ним у вказаному будинку, а отже вважається таким, що прийняв спадщину після померлого батька. Онук померлого разом з дідом не проживав, із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не звертався, а тому будинок в цілому успадкував ОСОБА_10.

31 липня 2015 року ОСОБА_10 помер. На момент відкриття спадщини разом з ним проживали позивачі дружина та донька померлого та відповідач матір померлого. Усі вони є спадкоємцями першої черги і за законом прийняли спадщину. 24.09.2015 р. позивач ОСОБА_6 подала до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка, однак отримала письмову відмову, оскільки нотаріусу не надано документів, що підтверджують право власності та державну реєстрацію спірного будинку на імя ОСОБА_11, спадкоємцем якого був ОСОБА_10, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, а також будинкової книги на будинок.

Вказані обставини змусили позивачів звернутись до суду з даним позовом про визнання права власності на частину будинку як за спадкоємцями першої черги за законом.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви, ОСОБА_5 посилається на те, що спірний будинок був набутий нею та її померлим чоловіком на праві спільної сумісної власності у результаті спільного проживання чоловіком та жінкою однією сімєю з січня 1949 року по 13 квітня 1955 року, а з квітня 1955 до дня його смерті 08 вересня 2014 року у зареєстрованому шлюбі. Вказані обставини підтверджуються народженням спільних дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_6. Будівництво будинку було здійснене на їх спільні кошти, будинок в цілому був побудований у 1953 році.

У 1975 році вона з чоловіком прибудували до будинку дві прибудови, дві веранди, сарай та два погреби. У 1980 році були побудовані веранда, гараж та сарай. Обєкти, зведені до 1992 року, не відносяться до категорії самочинних. На момент смерті чоловіка, їх спільний будинок мав загальну площу 96,0 кв.м. та житлову 43,4 кв.м. Таким чином, позивач вважає, що ? частина спірного будинку повинна бути визнана за нею у порядку поділу спільного майна подружжя, а інша ? частина є спадком після смерті чоловіка, на частину якого вона також претендує як його спадкоємиця. Позивач має право на обовязкову частину у спадку як непрацездатна за віком. Обовязкова частина позивача у спадку після смерті чоловіка складає половину від 1/3 його спадку, що відповідно є 1/12 частини спірного будинку. Спадкоємцем подібної частки у 1/12 частини спірного будинку є також донька позивача ОСОБА_13, також непрацездатна за віком. Після смерті ОСОБА_10, позивач як мати спадкодавця, успадкувала додатково 1/3 частини спадку, що загалом складає 1/6 частини спірного будинку. Відповідно додатково це складає 1/18 частини будинку.

Саме з цих підстав, ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 і ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про визнання права власності на частину житлового будинку з прибудовами та надвірними будівлями в порядку поділу майна що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку спадкування за заповітом.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 первісний позов визнав в частині їх права власності по 1/18 частині, зустрічні позовні вимоги не визнав. .

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані докази по справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 04 липня 2009 року був складений заповіт серії ВМВ № 784644 ОСОБА_11, згідно якого усе належне йому на день смерті майно він заповів своєму сину ОСОБА_10 та онуку ОСОБА_12 в рівних частинах кожному (а.с.8).

26 листопада 2003 року ОСОБА_10 та ОСОБА_9 уклали шлюб, зареєстрований у Височаньскій селищній раді Харківського району Харківської області, актовий запис № 95, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ВЛ № 194330 (а.с.9).

31 липня 2015 року ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 505275 (а.с.10).

Згідно довідки виконавчого комітету Височанської селищної ради Харківського району Харківської області № 661/02-31 від 23.02.2015 р., на момент відкриття спадщини разом з ним проживали дружина ОСОБА_9, донька ОСОБА_4 та матір ОСОБА_14 (а.14).

24.09.2015 р. позивач ОСОБА_6 подала до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка, однак отримала письмову відмову, оскільки нотаріусу не надано документів, що підтверджують право власності та державну реєстрацію спірного будинку на імя ОСОБА_11, спадкоємцем якого був ОСОБА_10, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, а також будинкової книги на будинок (а.с.12, 13).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Главою 29 ЦК України визначенні положення захисту прав власності, а статтею 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів, у тому числі і права власності, зокрема шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд констатує, що ні позивачами ОСОБА_6 та ОСОБА_4, ні позивачем за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 суду не надано правовстановлюючих документів на будинок розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, пров. Веселий, буд. № 12.

Згідно довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 25.11.2016 р. право власності на житловий будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, пров. Веселий, буд. № 12, не зареєстроване (а.с.41).

Відповідно до листа завідувача Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 26.09.2015 р. № 2998/02-14 на вказаний житловий будинок відсутні документи, що стверджують право власності та державну реєстрацію вищевказаного нерухомого майна (а.с.57).

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

В силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, за загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на житловий будинок виникає лише після відповідної державної реєстрації. При цьому, законодавством встановлено спеціальний режим правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до Закону України «Про планування і забудову територій», будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 9 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати такі роботи, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація права власності, отримання дозвільних документів на самочинне збудоване нерухоме майно спадкодавцем не проводилась.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України від 18.02.2015 р. у справі № 6-244цс14: «Суд зробив правовий висновок про те, що частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Разом з тим, у відповідності зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7 постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Так, згідно п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (частина шоста статті 376 ЦК України).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що померлий ОСОБА_11 набув право власності на спірний будинок, здійснивши відповідний передбачений законом порядок набуття права власності на новостворене нерухоме майно.

При цьому, позивачі не зверталася до суду із вимогами про визнання за ними права власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на будівельні матеріали, використані у ході будівництва житлового будинку, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, пров. Веселий, буд. № 12.

Відтак, з огляну на вище приведені норми законодавства та враховуючи обставини справи, суд не знаходить законних підстав для задоволення позову, тому повністю відмовляє ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у задоволенні позову про визнання права власності на частину будинку як за спадкоємцями першої черги за законом та ОСОБА_5 у задоволенні зустрічної позовної заяви про визнання права власності на частину житлового будинку з прибудовами та надвірними будівлями в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку спадкування за заповітом.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання за кожною права власності на 1/3 частину будинку розташованого за адресою: Харківська область Харківський район с. Високий пров. Веселий, 12 як за спадкоємцями першої черги за законом і зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 і ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про визнання за ОСОБА_5 права власності на ? частину житлового будинку з прибудовами та надвірними будівлями розташованого за адресою: Харківська область Харківський район с. Високий пров. Веселий, 12 в порядку поділу майна що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя; визнання за ОСОБА_15 права власності на 1/12 частину житлового будинку з прибудовами та надвірними будівлями, розташованого за адресою: Харківська область Харківський район с. Високий пров. Веселий, 12 в порядку спадкування за заповітом після смерті ії сина ОСОБА_10 та про визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/18 частину житлового будинку з прибудовами та надвірними будівлями розташованого за адресою: Харківська область Харківський район с. Високий пров. Веселий, 12 в порядку спадкування за законом після смерті ії сина ОСОБА_10 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його проголошення, через Харківський районний суд Харківської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Караченцев