АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/4810/16 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1795/К/17 суддя Пустовіт О.Г.
Категорія -26 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

02 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 06 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", Державного підприємства «Кривбасшахтозакриття» про стягнення моральної шкоди, в звязку з ушкодженням здоровя.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" ОСОБА_4,

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5,

представник відповідача Державного підприємства «Кривбасшахтозакриття» - ОСОБА_6, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах. Висновком МСЕК від 31.03.2010 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 60% та третю групу інвалідності, які залишились незмінними при повторному огляді і з 23.03.2013 рок встановлені безстроково.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах шкідливих факторів, що перевищують гранично допустимий рівень, просив суд стягнути з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь моральну шкоду у розмірі 275 600,00 грн.

Уточнивши позовні вимоги, з урахуванням письмових заперечень відповідача про те, що правонаступником ліквідованих шахт ВО «Кривбасруда» є ДП «Кривбасшахтозакриття», просив суд стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 275 600,00 грн. без тримання податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів солідарно з ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ДП «Кривбасшахтозакриття».

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 06 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ДП «Кривбасшахтозакриття» про стягнення моральної шкоди, в звязку з ушкодженням здоровя залишено без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Кривбасзалізрудком» про стягнення моральної шкоди, в звязку з ушкодженням здоровя задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану в звязку з ушкодженням здоровя у розмірі 30 000,00грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судові витрати в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог до ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на недоведеність позивачем обставин справи, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема відсутні докази в підтвердження наявності факту заподіяння йому моральної шкоди та в підтвердження протиправності поведінки відповідача. При цьому, зазначає, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є неналежним відповідачем, оскільки правонаступником майна шахт Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда» згідно розподільчого балансу стало управління «Кривбасгідрозахист», а після ліквідації останнього - ДП «Кривбасшахтозакриття», тоді як ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником майнових прав та обовязків цих шахт й не повинен нести відповідальність за шкоду, яка була заподіяна позивачу внаслідок його роботи на них.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 та представник відповідача ДП «Кривбасшахтозакриття», кожен окремо, зазначають, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Рішення суду в частині залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_3 до ДП «Кривбасшахтозакриття» стягнення моральної шкоди, в звязку з ушкодженням здоровя особами, які беруть участь у розгляді справи, не оскаржено, а тому колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та представника відповідача ДП «Кривбасшахтозакриття» - ОСОБА_7В., які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 в періоди часу з 07.02.1977 року по 01.11.1985 року працював на різних посадах на шахтах «Обєднана», «Першотравнева-2», «Першотравнева» Першотравневого РУ виробничого обєднання «Кривбасруда», правонаступником яких є ПАТ «Кривбасзалізрудком», а з 01.12.1997 року по 04.06.1998 року на різних посадах на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» (а.с. 5-7).

Працюючи протягом тривалого часу (27 років 8 місяців, із яких у період з 07.02.1977 року по 01.11.1985 року на ВО «Кривбасруда» (правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком») в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, позивач отримав професійне захворювання - з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.); радикулопатія попереково-крижова і шийна з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязові-тонічним синдромами, периферичним нейроваскулярним синдромом верхніх кінцівок, дв. плечолопатковим періартрозом, деф. артрозом і періартрозом ліктьових суглобів першого - другого ст., деф. артрозом дрібних суглобів кистей; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху); ТНТ катаракта першої стадії обох очей.

Висновком МСЕК від 31.03.2010 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності, із яких: 40% - по радикулопатії, 10% - по ХОЗЛ, 5% - по туговухості, 5% - по катаракті, та встановлено 3 групу інвалідності, які при наступних переоглядах залишено незмінними, а з 23.03.2013 року встановлено на безстроковий термін (а.с. 10-12).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування позивачу у звязку з отриманими ним на виробництві професійним захворюванням моральної шкоди відповідачем ПАТ «Кривбасзалізрудком», з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 18 лютого 2010 року (а.с. 8-9), причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи (27 років 8 місяців, із яких у період з 07.02.1977 року по 01.11.1985 року на ПАТ «Кривбасзалізрудком») в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату,тобто, роботодавець, у тому числі й ПАТ «Кривбасзалізрудком», допустив перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Доводи представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що Товариство не є правонаступником шахт «Обєднана», «Першотравнева-2», «Першотравнева» Першотравневого РУ виробничого обєднання «Кривбасруда», під час роботи на яких позивач підпадав під дію шкідливих факторів, внаслідок чого ним отримано професійне захворювання, яке потягло за собою втрату професійної працездатності, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

У частині першій статті 37 ЦК України 1963 року було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих обєднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу.

Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов'язань та укладених договорів з іншими підприємствами.

Згідно із частинами першою та шостою статті 34 цього Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин)ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду.

При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обовязки реорганізованого підприємства.

У пунктах 2.1 та 4.1 Положення (яке втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення це виділення зі складу підприємства (обєднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу обєднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Обєктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу обєднань.

Тобто розподільчий баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обовязків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-104цс17 від 14.06.2017 року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Судом встановлено, що з 1975 року до складу Виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (далі ВО «Кривбасруда») входили 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, серед них і рудоуправління Першотравневе.

Відповідно до наказів ВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 та від 1 листопада 1989 року № 423 з 1 жовтня 1989 року рудоуправління Першотравневе, як структурну одиницю, було ліквідовано та створено в складі ВО «Кривбасруда», зокрема структурну одиницю шахту «Першотравнева-1».

Згідно з наказом ВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169 з 1 січня 1995 року шахту «Першотравнева-1» було ліквідовано та створено в складі ВО «Кривбасруда» як структурну одиницю шахту «Першотравнева» (пункти 1 та 2).

Відповідно до п. 1 наказу ВО «Кривбасруда» від 05 січня 1998 року № 1 з 01 січня 1998 року шахту «Першотравнева» як структурну одиницю було ліквідовано та наказом № 12 від 20 січня 1998 року створено на її базі шахту «Першотравнева-Дренажна». У подальшому в п.1 наказу ВО «Кривбасруда» від 11 вересня 1998 року № 139 було передбачено виключити зі складу структурних одиниць ВО «Кривбасруда», зокрема, шахту «Першотравнева-Дренажна» з моменту державної реєстрації Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахисту (далі управління «Кривбасгідрозахист»).

Згідно з наказом Міністерства промислової політики України (далі Мінпромполітики) від 29 липня 1998 року № 263 Державне виробниче обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (далі - ДВО «Кривбасруда») було перейменовано на «Криворізький державний залізорудний комбінат», що став правонаступником обєднання (пункти 1 та 2).

Відповідно до наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 262 на базі державного майна шахт «Гігант-Дренажна» та «Першотравнева-Дренажна» (структурних підрозділів ДВО «Кривбасруда») шляхом їх відокремлення було створено управління «Кривбасгідрозахист». Відповідно до пунктів 3 та 5 цього наказу було створено комісії з передачі майна від ДВО «Кривбасруда» та прийняття його управлінням «Кривбасгідрозахист» шляхом складання акта приймання-передачі для подачі його в місячний строк до міністерства для затвердження. На підставі затвердженого акта приймання-передачі було передбачено складання розподільчого балансу та внесення змін до обліку майна. Правонаступником усіх майнових прав та обовязків реорганізованого ДВО «Кривбасруда» у частині, визначеній розподільчим балансом, було призначено управління «Кривбасгідрозахист», яке було ліквідовано 05 травня 2008 року відповідно до наказу Міністерства промислової політики України від 17 березня 2006 року № 104.

При цьому, згідно розподільчого балансу станом на 01 липня 1998 року, до Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахист перейшла менша частина основних засобів та інших позаоборотних активів шахт Першотравневого рудоуправління, а також шахт «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», «Першотравнева», «Першотравнева-Дренажна» ВО «Кривбасруда», а більша частина цих активів залишилася на балансі ВО «Кривбасруда» (зокрема: залишкова вартість активів, що залишилась ВО «Кривбасруда» за рядком 010 розподільчого балансу становить 537 396 крб., тоді як до управління «Кривбасгідрозахист» відійшло активів із залишковою вартістю лише 233 696 грб.) що підтверджується актами прийому-передачі основних фондів та майна станом на 01.07.1998 року (а.с. 49-71).

Відповідно до пункту 1 наказу Мінпромполітики від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром».

У пункті 3 згаданого наказу ДАК «Укррудпром» указано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обовязків реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ВАТ «Кривбасзалізрудком»), яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обовязків дочірнього підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 розділу «Загальні положення» Статуту ПАТ «Кривбасзалізрудком», що затверджений протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Кривбасзалізрудком» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та пройшов державну реєстрацію 4 квітня 2011 року, ВАТ «Кривбасзалізрудком» змінив найменування на ПАТ «Кривбасзалізрудком» та є правонаступником усіх прав та обовязків ВАТ «Кривбасзалізрудком» (офіційний сайт ПАТ «Кривбасзалізрудком» у мережі Інтернет).

З контексту викладеного вбачається, що суд першої інстанції надав вірну оцінку розподільчому балансу щодо обсягу майнових прав та обовязків управління «Кривбасгідрозахист», яке в подальшому було ліквідоване, та ДВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», дійшов вірного висновку, що останнє є правонаступником не тільки шахти «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», а й інших шахт реорганізованого ВО «Кривбасруда», в тому числі шахт Першотравневого рудоуправління, де працював позивач в умовах впливу шкідливих факторів.

Таким чином, професійне захворювання позивача виникло саме під час його перебування у трудових відносинах з виробничим обєднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у період з 07.02.1977 року по 01.11.1985 року правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», на якого законодавством покладено обовязок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого в даному випадку роботодавцем зроблено не було, що потягло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдає йому моральних страждань. При цьому, колегія суддів враховує те, що незначна частина активів цього обєднання перейшла до управління «Кривбасгідрозахист» у липні 1998 року, тобто вже після припинення трудових відносин з ВО «Кривбасруда», а тому доводи відповідача щодо покладення обовязку з відшкодування завданої шкоди на управління «Кривбасгідрозахист» є недоречними, оскільки позивач ніколи не перебував у трудових відносинах з даним підприємством, а розподільчим балансом не було передбачено переходу обовязку з відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя працівника на виробництві, за рахунок управління «Кривбасгідрозахист».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, у тому числі й, з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком».

В судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 60% та його визнано інвалідом третьої групи безстроково. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, він періодично проходить лікування.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу ОСОБА_3 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Посилання представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість праці на підприємстві відповідача, втрата професійної працездатності, встановлення ступеня інвалідності та неможливість відновлення попереднього стану, оскільки відсоток втрати професійної працездатності та інвалідність позивачу встановлено безстроково.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про недоведеність розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Фактично доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: