У х в а л а

іменем україни

01 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у відкриому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» в особі Херсонської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп», відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, треті особи: публічне акціонерне товариство «Омега Банк», товариство з обмеженою відповідальності «Кредитні ініціативи», про визнання недійсними прилюдних торгів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 16 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 08 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» в особі Херсонської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» (далі - ТОВ «Укрспецторг Групп»), відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, треті особи: публічне акціонерне товариство «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), товариство з обмеженою відповідальності «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), у якому просив:

- визнати недійсними результати прилюдних торгів щодо реалізації предмета іпотеки, нежитлової будівлі, магазину-бару з прибудовою, загальною площею 95,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, проведених Херсонською філією ТОВ «Укрспецторг Групп» (Херсонська область), на замовлення відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції в м. Херсоні 19 липня 2013 року (протокол № 22-0294/13 проведення прилюдних торгів по реалізації майна);

- визнати незаконним та скасувати акт державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції в м. Херсоні Мезенок Ю.Л. від 24 липня 2013 року про проведення прилюдних торгів з реалізації нежитлової будівлі магазину-бару з прибудовою, загальною площею 95,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3;

- визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на вказану нежитлову будівлю магазин-бар з прибудовою, видане на ім'я ОСОБА_4;

- виключити з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис від 24 липня 2013 року № 1802596 про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на зазначену нежитлову будівлю.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні на виконання заочного рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 листопада 2011 року про стягнення з нього на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором від 08 серпня 2008 року № 2102/0809/98-051 у сумі 562 099,47 грн, пені в сумі 39 301,52 грн та судових витрат, ХФ ТОВ «Укрспецторг Групп», у передбаченому Законом України «Про іпотеку» порядку, було проведено прилюдні торги з реалізації нежитлової будівлі магазину-бару з прибудовою, загальною площею 95,2 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належить йому на праві власності. Переможцем торгів було визнано ОСОБА_4, яка була єдиним учасником торгів і запропонувала за майно його стартову ціну 282 570 грн.

На підставі протоколу № 22-0294/13 про проведення прилюдних торгів державним виконавцем ВДВС Суворовського РУЮ м. Херсона Мезенок Ю.Л. складено акт про проведення прилюдних торгів з реалізації зазначеного майна від 24 липня 2013 року, на підставі якого ОСОБА_8. отримано свідоцтво про право власності на зазначене майно.

Посилаючись на те, що зазначені прилюдні торги проведені з порушенням норм чинного законодавства, ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 16 січня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсними результати прилюдних торгів щодо реалізації предмета іпотеки, нежитлової будівлі магазину-бару з прибудовою, загальною площею 95,2 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 проведених Херсонською філією ТОВ «Укрспецторг Групп» в особі Херсонської філії ТОВ «Укрспецторг Групп», на замовлення відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції в місті Херсоні 19 липня 2013 року (протокол № 22-0294/13 проведення прилюдних торгів по реалізації майна).

Визнано незаконним та скасовано акт державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції в м. Херсоні Мезенок Ю.Л. від 24 липня 2013 року про проведення прилюдних торгів з реалізації нежитлової будівлі магазину-бару з прибудовою, загальною площею 95,2 кв. м по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3

Визнано недійсним і скасовано свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю магазин-бар з прибудовою загальною площею 95,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_3

Виключено з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 1802596 від 24 липня 2013 року про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на нежитлову будівлю магазин-бар з прибудовою, загальною площею 95,2 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 08 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 в особі його представника ОСОБА_4 відхилено, рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 16 січня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Укрспецторг Групп», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у разі проведення прилюдних торгів на підставі примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, правовідносини по організації та проведенні прилюдних торгів регулюються ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», Тимчасовим положенням, а не Законом України «Про іпотеку», а відтак порушення вимог п.п. 4.2, 7.1 указаного Тимчасового положення є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір № 2102/0808/98-051, відповідно до якого банк надав позивачу грошові кошти в сумі 75 000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення кредиту до 08 серпня 2018 року включно.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаними договором 08 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, предметом якого була нежитлова будівля магазину-бару з прибудовою, загальною площею 95,2 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-КОМЕРЦБАНК», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15.

28 листопада 2012 року між ТОВ «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу.

Відповідно до укладених договорів банк відступає новому кредитору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі переданих документів. З моменту відступлення банком новому кредитору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для нового кредитора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до нового кредитора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Згідно із зазначеними угодами (договорами) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 08 серпня 2008 року № 2102/0808/98-051, що був укладений між ВАТ «Сведбанк» та позивачем, на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Також, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна іпотекодержателя за іпотечним договором від 08 серпня 2008 року № 2555, а саме ТОВ «Кредитні Ініціативи» набуло статусу нового кредитора/іпотекодержателя/стягувача щодо права вимоги кредитної заборгованості з позивача на свою користь.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 23 листопада 2011 у справі № 2-3151/11 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором від 08 серпня 2008 року № 2102/0808/98-051 у сумі 562 099 грн 47 коп., пені в сумі 39 301 грн 52 коп., судового збору в сумі 1 700 грн та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

За заявою представника ПАТ «Сведбанк» 06 листопада 2012 року державним виконавцем ВДВС Суворовського РУЮ м. Херсона відкрито виконавче провадження за виконавчими листами, виданими 26 вересня 2012 року згідно з рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 23 листопада 2011 року про стягнення боргу з ОСОБА_3

01 лютого 2013 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» і ОСОБА_3 укладено додатковий договір до кредитного договору від 08 серпня 2008 року № 2102/0808/98-051 про припинення зобов'язання переданням відступного (далі - додатковий договір).

Згідно з умовами цього договору передбачалось, що після сплати ОСОБА_3 в якості відступного грошових коштів в сумі 559 510 грн, припиняються всі та кожне із зобов'язань, визначені зазначеним кредитним договором, а сам кредитний договір вважається таким, що припинив свою дію.

Листом уповноваженого представника ТОВ «Кредитні ініціативи» ОСОБА_7 від 01 лютого 2013 року повідомлено ОСОБА_3 про те, що у зв'язку зі сплатою відступного, відповідно до укладеного 01 лютого 2013 року додаткового договору до кредитного договору від 08 серпня 2008 року № 2102/0808/98-051, зазначений кредитний договір зі всіма змінами та доповненнями та іпотечний договір від 08 серпня 2008 року припинили свою дію з 01 лютого 2013 року, у ОСОБА_3 відсутня заборгованість за вказаним кредитним договором та у ТОВ «Кредитні ініціативи» відсутні будь-які претензій до останнього, що пов'язані з укладанням, змінами, виконанням та/чи припиненням дії договору (а. с. 23, т. 1).

19 липня 2013 року ХФ ТОВ «Укрспецторг Групп» при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні зі стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Сведбанк» на загальну суму 603 220 грн 99 коп. у порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку», проведено прилюдні торги з реалізації нежитлової будівлі магазину-бару з прибудовою, загальною площею 95,2 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 Переможцем торгів було визнано ОСОБА_4, яка була єдиним учасником торгів і запропонувала за майно його стартову ціну 282 570 грн.

На підставі протоколу № 22-0294/13 про проведення прилюдних торгів державним виконавцем ВДВС Суворовського РУЮ м. Херсона МезенокЮ.Л. складено акт про проведення прилюдних торгів з реалізації зазначеного майна від 24 липня 2013 року, на підставі якого ОСОБА_4 отримано свідоцтво про право власності на зазначене майно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_3 посилався на те, що зазначені прилюдні торги проведені з порушенням норм чинного законодавства, оскільки реалізація майна була проведена в порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку», а мала бути проведена в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами ч. 4 ст. 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (ст. ст. 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням.

Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до ч. 1 ст. 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно.

Зокрема, згідно із ч. 8 цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

За змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, положення Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки ст. 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, положення Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Положення Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-3004цс15, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права на підставі положень ст. 360-7 ЦПК України.

Отже реалізація предмета іпотеки повинна проводитись на прилюдних торгах, організація яких відбувається на підставі Тимчасового положення з урахуванням Закону України «Про іпотеку», зокрема ст. 45 цього Закону.

З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули та дійшли помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про іпотеку», за яким прилюдні торги можна провести за наявності одного учасника, придбавши майно за його початковою ціною.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Кредитні Ініціативи» листом від 01 лютого 2013 року повідомило ОСОБА_3 про відсутність у нього заборгованості за кредитним договором №2102/0808/98-051 від 08 серпня 2008 року (а. с. 23), проте суди попередніх інстанцій на вказане уваги не звернули та не врахували, що зобов'язання позивача за вказаним кредитним договором від 08 серпня 2008 року № 2102/0808/98-051, укладеним між ним та ВАТ «Сведбанк», були відступлені банком на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи», а відповідно до укладеного 01 лютого 2013 року додаткового договору до кредитного договору від 08 серпня 2008 року №2102/0808/98-051 зазначений кредитний договір зі всіма змінами та доповненнями та іпотечний договір від 08 серпня 2008 року припинили свою дію з 01 лютого 2013 року, тобто у ОСОБА_3 відсутня заборгованість за вказаним кредитним договором.

Таким чином суди попередніх інстанцій не з'ясували усіх обставин справи та не надали їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи, а тому ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 16 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 08 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович