Справа №173/2252/16-ц
Провадження №2/173/174/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до комунального закладу «Верхньодніпровська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» про визнання незаконним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до комунального закладу «Верхньодніпровська центральна районна лікарня»ДОР» про визнання незаконним та скасування наказу. В обґрунтування позову посилається на те, що згідно з наказом № 116- к від 1 жовтня 2009 року позивача було призначено завідувачем та лікарем-педіатром педіатричного відділення КЗ «Верхньодніпровська центральна районна лікарня» ДОР». 15 листопада 2016 року начальник відділу кадрів КЗ «Верхньодніпровська центральна районна лікарня» ДОР» надала позивачу попередження про зміну істотних умов праці з 16 січня 2017 року та наказ № 298 від 11 листопада 2016 року про призначення відповідального за координацію надання медичної допомоги дитячому населенню Верхньодніпровського району. У попереджені було зазначено, що згідно з наказом № 298 від 11 листопада 2016 року з 16 січня 2017 року її функціональні обовязки як завідувача відділенням та лікаря-педіатра того ж відділення, доповнюються відповідними функціями по координації надання медичної допомоги дитячому населенню району, тобто обовязки збільшувалися на 19 позицій. Також позивач зазначає, що вона виконує обовязки як лікаря так і завідувача відділенням. Позивач вважає цей наказ незаконним, оскільки вона не зможе виконувати ці обовязки через те, що вона має малолітню дитину, а посадові обовязки повязані втому числі з відрядженнями, також вона не зможе виконувати свої обовязки як лікаря через значне навантаження. Також відповідачем ніяк не було вирішено в цьому наказі питання щодо оплати праці у звязку із збільшенням обсягу роботи. Також позивач вважає порушенням те, що в цьому випадку істотна зміна умов праці не була погоджена з профспілковим органом. Враховуючи вищевказані порушення, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати наказ № 298 від 11 листопада 2016 року головного лікаря КЗ «Верхньодніпровська центральна районна лікарня» ДОР» про призначення її відповідальною за координацію надання медичної допомоги дитячому населенню Верхньодніпровського району.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснив, що наказом, що оспорюється фактично відбулася зміна істотних умов праці, яка в порушення вимог ст. 252 КЗпП України не була погоджена з профспілковим комітетом. Зараз на позивача фактично було покладено обовязки двох посад, та враховуючи ті обовязки, що вона виконувала до наказу, а це обовязки завідувача відділенням та лікаря-педіатра, вона згідно з наказом вона мала виконувати обовязки фактично за трьох осіб (3 посади). Виконання обовязків координатора повязано з відрядженнями, проте вона має малолітню дитину, яку виховує сама та не має можливості відлучатися з міста. Вона дійсно виконувала обовязки координатора на час декретної відпустки іншої особи. Представник позивача вважає, що ці обовязки можливо покласти на інших лікарів, а не лише на неї. На думку представника позивача, підстав для зміни істотних умов праці не було, оскільки ніяких змін в організації виробництва не було. Представник позивача вважає, що ці умови було створено відповідачем штучно, щоб позивач на ці умови не погодилась та з цих підстав її звільнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував. Суду пояснив, що позивач виконувала ці ж обовязки на час відпустки по догляду за дитиною іншої особи. В жовтні 2016 року ця особа мала виходити з відпустки, проте продовжила її до досягнення дитиною 6 років. Позивач відмовилась виконувати надалі ці обовязки, тому, враховуючи те, що не має інших лікарів, які б могли виконувати ці обовязки відповідно до вимог до цієї посади, було змінено істотні умови праці позивача та виконання цих обовязків було покладено на неї відповідним наказом. Ці зміни мали відбуватися з 16 січня 2017 року, про що її було попереджено у відповідності до вимог трудового законодавства за 2 місяці. Згода профспілкового комітету на зміну цих умов праці не потрібна. Тому представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з наказом № 116 к від 1 жовтня 2009 року ОСОБА_5 було призначено завідувачем, лікарем-педіатром педіатричного відділення КЗ «Верхньодніпровська центральна районна лікарня» ДОР» (а.с.6). Відповідно до наказу № 1253 від 13 вересня 2013 року ОСОБА_6 було дозволено виконувати обовязки лікаря-педіатра районного консультативно-діагностичного центру за межами робочого часу за основною посадою з 09 вересня 2013 року на період допологової та післяпологової відпустки ОСОБА_7 Наказом № 1619 від 10 грудня 2013 року ОСОБА_6 було надано сумісництво на посаді лікаря-педіатра районного консультативно-діагностичного центру з 2 грудня 2013 року на період відпустки по догляду за дитиною до 3 років ОСОБА_7 з оплатою за фактично відпрацьовані години, але не більше 0,5 посадового окладу (а.с.64). Відповідні накази про сумісництво також були в 2014, 2015 та 2016 роках (а.с.65,66).

Відповідно до наказу № 1522 від 25 листопада 2013 року відпустка по догляду за дитиною до трьох років ОСОБА_7, лікарю-педіатру районного консультативно-діагностичного центру, була надана до 5 жовтня 2016 року. Наказом № 688 від 30 вересня 2016 року ОСОБА_7, лікарю-педіатру районного консультативно-діагностичного центру, була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 6 жовтня 2016 року до 5 жовтня 2019 року (а.с.67).

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що в період з 9 вересня 2013 року до 5 жовтня 2016 року ОСОБА_4 окрім своїх обовязків як завідувача відділенням, лікаря-педіатра педіатричного відділення, фактично виконувала обовязки лікаря-педіатра районного консультативно-діагностичного центру. Після продовження відпустки ОСОБА_7 по догляду за дитиною до шести років, ОСОБА_4 не погодилась надалі виконувати ці обовязки у звязку з чим наказом головного лікаря КЗ «Верхньодніпровська ЦРЛ» ДОР» ОСОБА_8 № 298 від 11 листопада 2016 року посадову інструкцію завідувача відділенням, лікаря-педіатра педіатричного відділення, було доповнено трудовими функціями (а.с.7). Тобто фактично відбулася зміна істотних умов праці позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника. Зі змісту наказу № 298 від 11 листопада 2016 року видно, що підставою для покладення на позивача додаткових трудових функцій була необхідність покращення та удосконалення якості надання медичної допомоги дитячому населенню району та забезпечення спадкоємності у роботі з лікувально-профілактичними заходами першого та другого рівнів.

Окрім того, суд звертає увагу, що ці обовязки позивач виконувала до жовтня 2016 року, а потім відмовилась їх виконувати, тобто фактично не було особи, яка б могла виконувати ці обовязки у лікарні у відповідності до своєї професійної підготовки та кваліфікації. Саме це і було основною підставою для зміни істотних умов праці позивача.

При цьому суд звертає увагу, що ці трудові функції, якими було доповнено посадову інструкцію посади, яку займала позивач, майже повністю збігаються з переліком обовязків лікаря-педіатра районного консультативно-діагностичного центру, перелік яких зазначено в посадовій інструкції та з якою була ознайомлена позивач та зобовязувалася виконувати її в 2015 році (а.с.71-75). Окрім того в посадовій інструкції цих обовязків, на які погоджувалась позивач та фактично їх виконувала до жовтня 2016 року, значно більше, ніж передбачено в наказі, що оскаржується.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, про те, що у відповідача дійсно відбулися зміни в організації праці, оскільки ОСОБА_7С, лікарю-педіатру районного консультативно-діагностичного центру, продовжено відпустку до досягнення дитиною шести років, тобто до 5 жовтня 2019 року, позивач, яка раніше, на час відпустки ОСОБА_7, виконувала обовязки щодо координації надання медичної допомоги дитячому населенню Верхньодніпровського району, відмовилась продовжувати виконувати ці обовязки, інших лікарів-педіатрів, які б могли виконувати ці обовязки не має.

Те, що, на думку представника позивача, ці обовязки можна було покласти на інших лікарів, на думку суду, є лише його припущенням, оскільки відповідно до кваліфікаційних вимог посадової інструкції лікаря-педіатра районного консультативно-діагностичного центру на цій посаді може бути лише особа, яка пройшла спеціалізацію за фахом «педіатрія» та має сертифікат лікаря-спеціаліста та посвідчення про присвоєння (підтвердження) кваліфікаційної категорії зі спеціальності «педіатрія». ОСОБА_9, яка працює на посаді завідувача-лікаря-терапевта консультативно-діагностичного центру за своєю кваліфікаційною категорією не може виконувати ці обовязки, що підтверджується довідкою головного лікаря № 476 від 9 березня 2017 року (а.с.120).

Доводи представника позивача про те, що фактично на позивача було покладено обовязки ще однієї посади, суд також не приймає до уваги, оскільки згідно зі штатним розписом КЗ «Верхньодніпровська ЦРЛ» ДОР» як станом на 1 травня 2016 року, так і станом на 1 січня 2017 року штатна посада лікаря-педіатра районного консультативно-діагностичного центру становить лише 0,25 (а.с.96,126).

Також суд вважає необґрунтованим доводи представника позивача про те, що позивач не зможе виконувати покладені на неї обовязки, а саме бути у відрядженнях, оскільки вона має малолітню дитину, яку виховує сама, через те, що такі застереження є передчасними та покладення цих обовязків на позивача не свідчать про автоматичне порушення з боку відповідача, оскільки позивач може виконувати ці обовязки за її ж згодою, а порушення її прав може мати місце лише у випадку направлення її у відрядження без її згоди у відповідності до ст. 177 КЗпП України.

Зміни істотних умов праці, якщо вони дійсно повязані зі змінами в організації виробництва та праці, не можна розцінювати як примусову працю. Така проблема вирішується частиною третьою ст. 32 КЗпП шляхом покладення на власника обов'язку попередити працівника за два місяці про майбутні зміни в організації виробництва і праці, а також про зміни істотних умов його праці, що викликаються змінами в організації виробництва і праці. Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці. В останньому випадку працівник підлягає звільненню згідно п. 6 ст. 36 КЗпП.

Щодо порядку змін істотних умов праці.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Встановлено, що про зміну істотних умов праці з 16 січня 2017 року ОСОБА_5 було письмово попереджено 15 листопада 2016 року, тобто не пізніше ніж за два місяці (а.с.9). Те, що позивач відмовилась від підписання цього попередження, що підтверджується відповідними актами від 15 листопада 2016 року (а.с.32,33) не є підставою стверджувати про те, що вона не була ознайомлена зі зміною істотних умов праці. Окрім того позивач надала до позову як сам наказ, що оспорюється так і попередження, тобто про самі зміни їй було відомо.

У звязку з чим суд приходить до висновку, що відповідачем було дотримано порядок повідомлення працівника, ОСОБА_3, щодо змін істотних умов праці.

Суд не погоджується з доводами представника позивача про те, що зміну істотних умов праці позивача необхідно було узгоджувати з профспілковим комітетом у відповідності до ст. 252 КЗпП України, оскільки положення цієї статті, а саме те, що зміна умов трудового договору, оплати праці, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, стосується лише членів виборного профспілкового органу, яким ОСОБА_4 не є. Член профспілки та член виборного профспілкового органу, через які діють профспілкові організації, не є тотожними поняттями. Тому положення ст. 252 КЗпП України щодо погодження змін умов трудового договору з виборним профспілковим органом не застосовуються до всіх працівників, які є членами профспілки. Інших законних підстав для погодження змін істотних умов праці в цьому випадку не встановлено, тому, будь-яких порушень з боку відповідача, на думку суду, не має.

Щодо оплати праці позивача у звязку зі змінами істотних умов праці, слід звернути увагу на те, що оплата за виконання посадових обовязків координатора за надання медичної допомоги дитячому населенню Верхньодніпровському району мала здійснюватись на підставі Умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 308/519 від 5 жовтня 2005 року, а саме п. 4.4 в якому зазначено, що працівникам можуть встановлюватись надбавки у розмірі до 50% посадового окладу (тарифної ставки): за високі досягнення у роботі; за виконання особливо важливої роботи (на строк її виконання); за складність, напруженість у роботі.

Тому доводи представника позивача про те, що позивачу не було запропоновано нові умови оплати праці, на думку суду, є передчасними, оскільки позивач не працювала зі зміненими умовами праці та не погоджувалась на них.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких порушень з боку відповідача щодо зміни істотних умов праці ОСОБА_3 наказом від 11 листопада 2016 року. Вимоги позивача, на думку суду, є необґрунтованими. а тому позов не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки в позові відмовлено.

Керуючись ст. 32 КЗпП України, ст. ст. 4.10,11,60,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до комунального закладу «Верхньодніпровська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» про визнання незаконним та скасування наказу відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем, віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко