У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючий суддя Боймиструк С.В., суддів: Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю Мотрич Є.Р. та Гончар М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" на рішення Рівненського міського суду від 10 травня 2017 року в справі за позовною заявою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду від 10 травня 2017 року в задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає про те, що з аналізу положень статей 33,36,37,39 Закону України "Про іпотеку", статей 328,335,376,392 ЦК України слідує, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки : судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способів захисту : на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договору реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Вказує на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було встановлено факт невиконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором, а тому суд мав би вирішити спір по суті на користь кредитора, при цьому захистити порушені права кредитора щодо виконання позичальником грошових зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ "ВіЕйБі Банк" до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник ПАТ "ВіЕйБі Банк" Гончар М.С. в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 адвокат Мотрич Є.Р. просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з умовами п.7.2 договору іпотеки за вибором іпотекодержателя застосовується лише один із наведених у ньому способів звернення стягнення на предмет іпотеки, серед яких сторони іпотечного договору визначили, що спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя та шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки відповідно до наданих умов в договорі здійснюється лише у позасудовому порядку на підставі договору (п.7.4), а відтак позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, що відповідає правовій позиції ВСУ викладеній в постанові від 30.03.2016 року № 6-1851цс16.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк", перейменований на Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (ПАТ "ВіЕйБі Банк") та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 22/08-Н, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 28 700 Євро 00 євроцентів , що в еквіваленті на дату видачі кредиту складало 207 266,95 грн., зі сплатою процентної ставки 13% річних, з кінцевим терміном повернення 12 серпня 2033 року. Кредитні кошти було надано ОСОБА_4 на купівлю нерухомого майна - квартири, за адресою: АДРЕСА_1. За обслуговування кредиту встановлювалась щомісячна плата в розмірі 207 грн. 27 коп., що становить 0,1 % від суми кредиту. У відповідності до п. 2.1.2 кредитного договору, кредит було видано шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок відповідача № 0367 в Рівненській філії ВАТ «ВіЕйБі Банк» (а.с.13-22).

Згідно з п.1.5 кредитного договору на забезпечення виконання позичальником зобов'язань, за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, інших платежів передбачених цим договором, а також можливих штрафних санкцій позичальник укладав з банком Іпотечний договір - квартири № 188, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Млинівська, буд. 39, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 66,4 кв.м. (а.с.38-49).

Згідно зі ст.ст.572, 589, 590 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна та набуває право звернення стягнення на предмет застави, яке здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 лютого 2014 року по цивільній справі № 569/8983/13-ц було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" заборгованість за кредитним договором та відсотками за користування кредитом в розмірі 29 840,52 Євро та 14 298,30 грн. по комісіях та штрафних санкціях.

ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував та заборгованість не погашена, в зв'язку з чим позивач і звернувся до суду за захистом порушеного права та просив в рахунок погашення ОСОБА_4 заборгованості перед банком звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком від свого імені будь-якому покупцю. В ході розгляду справи банк уточнив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на предмет іпотеки (а.с.16-163).

Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", п.7.2 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, а також в інших випадках, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За умовами п.7.2 Іпотечного договору, за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ "Про іпотеку"; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку" та умовами договору.

Відповідно до п.7.3 іпотечного договору іпотекодавець має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.7.2.

Згідно п.7.4. та п.7.4.1 Іпотечного договору, сторони домовились про те, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання згідно з застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в іпотечному договорі, які є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Згідно з ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку ".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону (Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки).

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Наведене вище викладене в правовій позиції Верховного Суду України у справі за № 6-1851цс16, 6-2967цс17 та інших, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов договору банк не вчиняв дій на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань.

Згідно зі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» - передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки не передбачає стягнення предмету іпотеки через суд, а передбачає тільки договірний порядок набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, тобто за згодою (підписом) іпотекодавця

Отже, місцевий суд ухвалив обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у заявлений позивачем спосіб, не заперечивши його права задоволити свої вимоги в інший законний спосіб.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: М.П. Григоренко

Н.М. Ковальчук