Справа № 345/2112/16-ц
Провадження № 22-ц/779/437/2017
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Мелінишин Г.П., Беркій О.Ю.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю представника апелянта ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Служба у справах дітей Калуської міської ради Івано-Франківської області про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Калуського міськрайонного суду від 27 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Служба у справах дітей Калуської міської ради Івано-Франківської області, про виселення, обґрунтовуючи позов тим, що між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 (позичальник) 11 червня 2008 року укладено кредитний договір №IFK0GA, відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі 29 072, 43 Доларів США строком до 11 червня 2018 року на умовах повернення кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15% річних на суму залишку заборгованості строком до 11 червня 2008 року. З метою забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором 11.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку надано нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. В порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_3 свої зобовязання у повному обсязі не виконав. 03 квітня 2014 року Калуський міськрайонний суд ухвалив рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме зазначену квартиру шляхом продажу предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк».

У ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, посилаючись на ст.34 Закону України «Про іпотеку» остаточно просив передати в управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» нерухомість, щодо якої 03.04.2014 року по справі № 345/4497/13-ц винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме : квартиру, загальною площею 92.50, житловою площею 60.70 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_2, на період до його реалізації або повного виконання умов кредитного договору від 11.06.2008 року, та зобовязати відповідачів на період реалізації предмету іпотеки або повного виконання умов кредитного договору від 11.06.2008 року повністю вивільнити від будь-яких осіб та їх майна (у т.ч. власної присутності та майна) предмет іпотеки, та судові витрати.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 27 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» подана апеляційна скарга з мотивів порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Апелянтом зазначено, що передача в управління предмета іпотеки на період до реалізації має на меті задоволення іпотекодержателем вимог за рахунок ринкового використання предмету іпотеки, іпотекодавець за для надання такої можливості, звільняє нерухомість від своєї присутності, присутності інших осіб та особистого майна.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, не врахувавши, що кредитна заборгованість перед банком не погашена, її розмір постійно збільшується, відповідачі фактом свого проживання у квартирі, на яку звернуто стягнення на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, унеможливлюють банку виконати це рішення та задовольнити свої вимоги за рахунок виконання цього рішення. Банку відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку» належить право також задовольнити свої вимоги за рахунок ринкового використання предмета іпотеки.

Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задвольнити у повному обсязі.

Вислухавши представника апелянта, відповідача ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необгрунтованою, виходячи з наступних підстав.

В ч.1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, в силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 11 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 (позичальником) було укладено кредитний договір №IFK0GA, відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі 29 072, 43 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 11 червня 2018 року, а ОСОБА_3 зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди за користування кредитними коштами в строки встановленими даним договором. (а.с.5-7).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №IFK0GA між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_5 11 червня 2008 року укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку надано нерухоме майно, саме двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 60,7 кв.м. (а.с. 10-12). Дане нерухоме майно належить ОСОБА_5 на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 14 березня 1997 року Калуською міською державною нотаріальною конторою.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 03 квітня 2014 року (а.с.13-15), яке набрало законної сили 14 квітня 2014 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11.06.2008 року в розмірі 48510,84 доларів США, що еквівалентно 387392,97 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 92,5 кв.м., шляхом продажу банком предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. В частині виселення відповідачів у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відповідно до листа центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Калуської міської ради від 28.10.2016 року № 753/09/36 (а.с.92) згідно даних по квартирної карточки форми Б в квартирі за адресою пл. Героїв, 2/3 в м. Калуш зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 в розрізі ст. 34 Закону України «Про іпотеку» не є предметом господарського використання, та не може давати продукцію, плоди та доходи, а є житловим приміщенням, відповідно відсутні правові підстави для передання її в управління позивачу.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно ст. 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Встановлена ст. 34 Закону України «Про іпотеку» можливість отримати іпотечне майно в управління на підставі договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем або за рішенням суду (після звернення стягнення на таке майно) за своєю правовою суттю є окремим додатковим способом захисту прав іпотекодержателя. Застосування такого способу має наслідком, зокрема, належне збереження і використання іпотечного майна для отримання доходів, які можуть бути спрямовані на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Виселення - наслідок добровільного або примусового припинення права користування житловим приміщенням, що допускається на підставах, установлених законом.

Зміст поняття виселення включає в себе звільнення від особи або осіб саме житлового приміщення.

Згідно ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Відповідно до договору іпотеки від 11 червня 2008 року предметом іпотеки є квартира за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 60,7 кв.м., тобто житлове приміщення.

Отже, належним способом захисту порушеного права, який узгоджується з положеннями ст. 16 ЦК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та Житлового кодексу України є виселення відповідачів із зазначеного житлового приміщення. А положення ст. 34 Закону України «Про іпотеку» спірні правові відносини не регулюють.

Таким чином, позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, тому суд першої інстанції по суті ухвалив правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 27 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_10

ОСОБА_11