13.03.2017 Провадження № 2/380/94/17
Справа № 380/237/17
Рішення

іменем України

13 березня 2017 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Косович Т.П.

при секретарі: Козуб І.С.

за участю адвоката: Неживка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Тетіївська державна нотаріальна контора про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності,

встановив:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просять визнати недійсною заяву ОСОБА_2 № 326 від 09.04.2011 року про відмову від спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати недійсною заяву ОСОБА_3 № 324 від 09.04.2011 року про відмову від спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.04.2011 року, видане державним нотаріусом Тетіївської державної нотаріальної контори Січкарук М.В. на ім?я спадкоємця ОСОБА_4 та зареєстроване в реєстрі за № 2-603; скасувати державну реєстрацію права власності за № 3679811 від 15.11.2013 року про реєстрацію за ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер НОМЕР_2; скасувати державну реєстрацію права власності за № НОМЕР_4 від 15.11.2013 року про реєстрацію за ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер НОМЕР_3.

В обґрунтування своїх вимог вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла їх мати ОСОБА_5. Після її смерті залишилось спадкове майно - приватизована земельна ділянка площею 4,6921 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та НОМЕР_3, яка розташована на території Кошівської сільської ради Тетіївського району Київської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачі спадщину прийняли, проте своїми заяви до нотаріальної контори відкликали свої заяви про прийняття спадщини та відмовилися від своєї частини спадкового майна. Спадщину прийняв брат позивачів ОСОБА_4, 22.04.2011 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку та 15.11.2013 року провів її державну реєстрацію.

Позивачі вказують, що відмовилися від спадщини помилково. За домовленістю між спадкоємцями відповідач повинен був подарувати їм по 1/3 частині спадкової земельної ділянки. Але оскільки в Україні мораторій на продаж землі не скасований, позивачі не можуть скористатися своїм правом на володіння та користування землею. При відмові від спадщини вони до кінця не усвідомлювали своїх дій, а тому вказують, що помилилися щодо природи вчинюваного правочину.

В 2017 році звернувшись повторно до нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері, їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки вони свої заяви про прийняття спадщини відкликали і повторно протягом шестимісячного строку до нотаріуса не зверталися.

В судовому засіданні представник позивачів адвокат Неживок І.В. позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнав.

Представник третьої особи Тетіївської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, до суду надав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує. Вказує, що позивачі після смерті їх матері ОСОБА_5 протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, своїми заявами відкликали раніше подані заяви про прийняття спадщини та відмовилися від своєї частини спадкового майна і повторно із заявами про прийняття спадщини не зверталися, їх відмова є безумовною і беззастережною. Строк для прийняття або відмови у прийнятті спадщини встановлений законом у шість місяців є достатнім для виваженого прийняття рішення, а тому позивачі не могли помилитися у своїх діях.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5 (а.с.11). Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого, крім іншого, входила приватизована земельна ділянка площею 4,6921 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та НОМЕР_3, яка розташована на території Кошівської сільської ради Тетіївського району Київської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с12). Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є її діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3 - позивачі по справі (а.с.9,10), та ОСОБА_4 - відповідач (а.с.61). Всі вони в передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, а саме відповідно 19.03.2011 року, 25.03.2011 року та 09.04.2011 року звернулися до нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с 49,52). Проте 09.04.2011 року позивачі по справі, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 1273 ЦК України, подали нотаріусу заяви про відкликання поданих раніше заяв про прийняття спадщини та про відмову від належної їм частки спадкового майна матері (а.с. 50, 51). Повторно із заявами про прийняття спадщини вони не зверталися, що підтверджується копією спадкової справи № 102/2011 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, доданої до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Частиною 6 ст. 1273 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

У ч. 5 ст. 1274 ЦК України закріплено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. ст. 225, 229-231 і 233цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов?язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Воля особи до вчинення правочину і результат правочину не узгоджуються в разі помилки, яка повинна мати істотне значення. До помилок, які мають істотне значення слід віднести помилку щодо змісту правочину, сторони правочину, предмету правочину, якості об'єкту, ціни, правової природи правочину тощо. Істотною може вважатись помилка, наслідки якої взагалі неможливо усунути або для їх усунення стороні, яка помилилась, необхідно нести значні витрати.

Зі змісту заяв позивачів ОСОБА_2 № 326 від 09.04.2011 року та ОСОБА_3 № 324 від 09.04.2011 року про відмову від спадщини вбачається, що вони відмовляються від прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Зміст ст.ст. 225,229,230-235,1268, 1273 ЦК України та те, що їх відмова є безумовною та беззастережною їм нотаріусом роз?яснено, про що свідчить їх власноручний підпис.

Тобто наведене свідчить про обізнаність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі своїми спадковими правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї. Заяви про відмову від прийняття спадщини відповідають вимогам чинного законодавства, при їх складанні було дотримано вимоги Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року, а тому відмови позивачів від спадщини є безумовними і беззастережними.

З урахуванням зазначеного суд вважає, що позивачі відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, що їх заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 від 09.04.2011 року були подані ними внаслідок помилки щодо природи вказаного правочину.

Керуючись ст.ст. 229,1268-1270,1273,1274 ЦК України ст.ст. 10,60,208,209,212,213-215,218,294 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Тетіївська державна нотаріальна контора про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Тетіївський районний суд Київської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.П.Косович