Справа № 520/8824/17
Провадження № 2/520/8430/17
Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді Куриленко О.М.,
за участю секретаря -Баранової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» до ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту,
31.07.2017 року позивач звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме квартиру під номером НОМЕР_1 що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 яка перебуває під арештом на підставі ухвали про забезпечення позову б/н від 18.03.2008 року, виданою Київським районним судом м. Одеси, суддя Бойко А.В. А також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1600 гривень.
Свої вимоги мотивує тим, що наявність арешту, накладеного Київським районним судом м. Одеси, позбавляє Позивача можливості застосувати позасудовий порядок стягнення на предмет іпотеки, як спосіб стягнення, який дозволяє задовольнити грошові вимоги переважно перед іншими кредиторами.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» не з'явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу в заочному провадженні без представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 895-11 ДОУ 1 Н, відповідно до умов якого Відповідачу був наданий кредит у розмірі 131 160 дол. США, строком до 19 жовтня 2027 року, зі сплатою відсотків у розмірі 10,3 % річних.
В забезпечення виконання Відповідачем зобов'язань за Кредитним договором, 21 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. реєстраційний номер 4104.
Згідно із п. 1.4. Договору іпотеки, в забезпечення виконання Відповідачем зобов'язань за Кредитним договором було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 81, 4 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1
Предмет іпотеки належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Гарською В.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 19.10.2006 року, зареєстровано в реєстрі під № 4101.
Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
19 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Гарською В.В. Одеського міського нотаріального округу на підставі ст.. 73 Закону України "Про нотаріат" та у зв'язку з посвідченням Договору іпотеки була накладена заборона відчуження Предмету іпотеки, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
11.06.2012 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» було укладено Договір факторингу № 4, відповідно до умов якого, до останнього перейшли права вимоги за зобов'язаннями Позивчальника за вищевказаним кредитним договором.
Як зазначає позивач, на теперішній час стало відомо про наявність арешту на вищевказане нерухоме майно.
Дійсно, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 91352067, на майно, яке належить ОСОБА_2, накладено арешт на підставі ухвали про забезпечення позову б/н від 18.03.2008 року, виданої Київським районним судом м. Одеси, суддя Бойко А.В.
Разом з тим, згідно зі ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Наклавши арешти на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, виконавчою службою були порушені права Позивача, які він набув відповідно до наведеного вище договору, оскільки Позивач, який є Іпотекодержателем за Іпотечним договором має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок Предмету іпотеки. Це право передбачене ч. 1 ст. 33, ст. 36 Закону України «Про іпотеку», так у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, Іпотекодержатель задовольняє свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на Предмет іпотеки може бути здійснене на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі.
Так іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом - ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку»
Частиною 5 та 6 ст. З Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і е дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору . У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки інотекодержатель мас право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоїн яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Відповідно до приписів ч. 7 ст. З Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації
Згідно із ч. 3 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-ХІV, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення нрава застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.
Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Записи щодо накладення арешту внесені після реєстрації обтяження іпотекою предмета іпотеки. А тому Позивач, як іпотекодержатель, в першу чергу має право задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна, а саме: квартири за номером НОМЕР_1 в будинку номер 6 по вулиці Ільфа і Петрова у місті Одесі.
Внаслідок накладення виконавчою службою арешту на Предмет іпотеки Позивач взагалі позбавлений можливості реалізувати свої права Іпотекодержателя, які передбачені законодавством України та договорами укладеними між сторонами.
Таким чином, наявність арешту, накладеного на підставі ухвали суду, позбавляє Позивача можливості застосувати позасудовий порядок стягнення на предмет іпотеки, як спосіб стягнення, який дозволяє задовольнити грошові вимоги переважно перед іншими кредиторами
Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині звільнення іпотечного майна з під арешту підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1 та 2 ст. 16 ЦК України).
Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.
Крім того, у відповідності з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір за вимогу про звільнення майна з-під арешту у розмірі 1600 гривень.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 509, 512-519, 525, 526, 612, 625 ЦК України, ст. ст. З, 11, 23, Закону України «Про іпотеку», ст. ст. З, 109, 110, 113, 118-120, 208-224 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» до ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.
Звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме квартиру під номером НОМЕР_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 яка перебуває під арештом на підставі ухвали про забезпечення позову б/н від 18.03.2008 року, виданої Київським районним судом м. Одеси, суддя Бойко А.В.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» судові витрати у розмірі 1600 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Куриленко О. М.