Справа № 159/2406/17
Провадження № 2/159/872/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі : головуючого судді Миронюка М.Г.

з участю секретаря Посполітак Г.О.

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4.

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковель цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільської Ради про визнання державних актів недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільської Ради про визнання державних актів недійсними.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він являється власником будинку № 46 по вул. Українки в с. Поворськ, Ковельського району Волинської області, що підтверджується витягом від 11.05.2006 р. № 10605215 про реєстрацію права власності на майно.

Земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування його житлового будинку, господарських будівель і споруд, до даного часу ним не приватизована.

Сусідній будинок № 44 належить гр. ОСОБА_6. Між ними з 2009 року триває спір, із-за меж земельних ділянок. На початку 2013 р. він звернувся до ОСОБА_7 сільської ради Ковельського району з заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Л.Українки в с. Поворськ Ковельського р-ну для безоплатної передачі у приватну власність, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Дане питання ОСОБА_7 сільською Радою було розглянуто і згідно п. 1 рішення від 04.04.2013 р. № 36/9 "Про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)" вирішено надати згоду ОСОБА_1, ОСОБА_8 жителю ІНФОРМАЦІЯ_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж: земельної ділянки в натурі (на місцевості) " для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Л. Українки, 46 с. Поворськ Ковельського району площею 0,25 га .

В той же час , при виготовленні землевпорядної документації відповідач ОСОБА_6 не узгодив зі мною суміжних меж землекористування і приватизував земельну ділянку дивної форми, яка частково накладається на зазначену в генеральному плані забудови земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування його житлового будинку.

22.09.2014 р. він звернувся до ОСОБА_7 сільського голови з заявою, в якій просив розглянути на сесії сільської ради питання щодо повернення йому земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га біля його житлового будинку, яку захопив відповідач ОСОБА_6

На що отримав відповідь від 22.09.2014 р. № 521а в якій зазначено, що земельна ділянка біля його житлового будинку, належить відповідачу на праві приватної власності, на підставі державного акту серія ЯК № 952618 від 31.12.2009 року на виконання Декрету Кабінету міністрів України „Про приватизацію землі".

Просить визнати недійсним державний акт ЯК № 952605 від 31.12.2009 р. на право власності на земельну ділянку, кадастровий № :01:003:0147, виданий ОСОБА_7 сільською радою Ковельського району Волинської області на ім'я ОСОБА_4 та держаний акт ЯК № 925618 від 31.12.2009 р. на право власності на земельну ділянку, кадастровий № :01:003:0148, виданий ОСОБА_7 сільською радою Ковельського району Волинської області на ім'я ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_5 позов не визнали, оскільки земельні ділянки були приватизовані відповідно до чинного законодавство і підстав для визнання недійсними державних актів на ці земельні ділянки не має , просять у позові відмовити.

Представник ОСОБА_7 сільської Ради в судове засідання не зявився, сільський подав заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської Ради, заперечують проти позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази прийшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільської Ради про визнання державних актів недійсними слід відмовити за безпідставністю вимоги.

Як встановлено в судовому засіданні відповідно до державного акту ЯК № 952605 від 31.12.2009 р. на право власності на земельну ділянку, кадастровий № :01:003:0147

відповідач ОСОБА_6 являється власником земельної ділянки площею 0,2500 га у межах згідно з планом, яка розташована в с. Поворськ,Ковельського району по вул.Л.Українки,42, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку. Даний державний акт виданий на підставі рішення сесії ОСОБА_7 сільської Ради № 14/1 від 28.01.1994 року.

Він же, відповідно до державного акту № ЯК № 925618 від 31.12.2009 р. на право власності на земельну ділянку, кадастровий № :01:003:0148 являється власником земельної ділянки площею 0, 2901 га у межах згідно з планом, яка розташована в с. Поворськ, Ковельського району, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства. Даний державний акт виданий на підставі рішення сесії ОСОБА_7 сільської Ради № 14/1 від 28.01.1994 року та № 35/3 від 08.09.2009 року.

Позивач ОСОБА_9 згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно являеться власником ? частини житлового будинку по вул. Лесі Українки ,46 в с. Поворськ, Ковельського району від 11.05.2006 року.

Позивач не надав правовстановлюючих документів на земельні ділянки якими він користується для будівництва та обслуговування житлового будинку та введення особистого підсобного господарства.

Рішенням ОСОБА_7 сільської Ради № 24/16 від 29.01.2013 року ОСОБА_1 і ОСОБА_8 надавалась згода на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку по вул. Л. Українки ,46 в с. Поворськ, Ковельського району для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд площею 0,25 га в рівних частинах із земель ОСОБА_7 сільської Рада, яка позивачем не була виготовлена.

Із заяви ОСОБА_10 від 28.11.1993 року вбачається , що вона просила ОСОБА_7 сільську Раду передати у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд площею 0,25 га та 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «біля Міхала».

Із заяви ОСОБА_6 від 28.11.1993 року вбачається , що вона просила ОСОБА_7 сільську Раду передати у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд площею 0,25 га та 039 га для ведення особистого підсобного господарства біля «хати» - 0,29 га та в урочищі біля «Міхала»- 0,10 га. в урочищі «біля Міхала».

Отже, ОСОБА_7 сільська Рада задоволила заяви обох родин без ущемлення прав сторін та з дотриманням вимог ЗК України.

Постановою про закриття кримінального провадження від 31.03.2016 року № 0001429 від 18.15.2015 року встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 , яка знаходиться біля його житлового будинку в розмірі 0,25 га жодним чином не накладається на земельну ділянку ОСОБА_6, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлово будинку та господарських споруд , а 0,15 га земельної ділянки для ведення особистого господарства , якою фактично користується позивач ОСОБА_1, знаходиться в іншій частині населеного пункту, в урочищі « біля Міхала».

Цією ж постановою встановлено, що посилання ОСОБА_1 про те, що земельні ділянки, якими користується ОСОБА_6 не відповідають генеральному плану, є безпідставними, оскільки досудове слідство прийшло до висновку , що цей план був погоджений у 1986 році і складений на підставі наявних на той час житлових будинків і при цьому не взято до уваги форму земельних ділянок в натурі, що використовували родини селян.

В той же час в судовому засіданні встановлено, що форма земельної ділянки, відповідно до державного акту ЯК № 952605 від 31.12.2009 р. на право власності на земельну ділянку, кадастровий № :01:003:0147 , яка належить відповідачу ОСОБА_6 площею 0,2500 га у межах згідно з планом, яка розташована в с. Поворськ, Ковельського району по вул.Л.Українки,42, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, відповідає формі земельної ділянки , яка зазначена в генеральному плані.

Згідно ст. 125 ч.1 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Згідно ст. 126 ч.1 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно ст.126 ч.2 ЗК України право оренди землі оформляється договором , який реєструється відповідно до закону.

Як встановлено в судовому засіданні в позивача відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, якими він фактично користується , а у відповідача ОСОБА_11 є правовстановлюючі документи на земельні ділянки, і як вбачається із постанови про закриття кримінального провадження від 31.03.2016 року № 0001429 від 18.15.2015 року земельна ділянка ОСОБА_1, яка знаходиться біля його житлового будинку в розмірі 0,25 га жодним чином не накладається на земельну ділянку ОСОБА_6., що перебуває у приватній власності і знаходиться біля його житлового будинку , а 0,15 га земельної ділянки для ведення особистого господарства ОСОБА_1 знаходиться зовсім в іншій частині населеного пункту, в урочищі «біля Міхала» , і тому вимоги позивача про визнання державних актів недійсними, які отримав відповідач ОСОБА_6, є безпідставною і не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 просила також застосувати до вимоги ОСОБА_1 також позовну давність, оскільки державні акти на право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 були видані 31.12.2009 року, а позивач звернувся до суду з вимогою визнати їх недійним в липні 2017 року , і тому на даний час спливли строку позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_5 також зазначила, що позивачу було відомо про те, що ОСОБА_6 приватизував свої земельні ділянки, про що позивач сам вказав в позовній заяві , а саме , що в 2009 році частину його земельної ділянки захопив відповідач ОСОБА_6, і на його запитання, чого він господарює під його вікнами, ОСОБА_6 йому відповів, що цю земельну ділянку він приватизував, але відмовився показати правовстановлюючі документи.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_6 фактично користувався своєю земельною ділянкою ще задового до 1993 року, і мати позивача ОСОБА_10, після смерті якої позивач успадкував житловий будинок, не оспорювала межу земельних ділянок , про що свідчить її заява до ОСОБА_7 сільської Ради від 28.11.1993 року, в якій вона просила передати у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд земельну ділянку площею 0,25 га та 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «біля Міхала», та яка була задоволена, а позивач успадкувавши житловий будинок батьків в 2006 року, теж не оспорював встановлених меж земельних ділянок , що випливає зі змісту його позовної заяви, де він вказує, що в 2009 році відповідач нібито захопив частину його земельної ділянки, і що спір між сторонами існує з 2009 року, і в цей час відповідач повідомив його про те, що земельні ділянки він приватизував, а тому позивач мав повну можливість довідатись в ОСОБА_7 сільській Раді обставини приватизації земельних ділянок ОСОБА_6 і не чекати до 2014 року, але цього не зробив.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За таких обставин суд вважає, що позивач мав би звернутися з відповідним позовом в 2013 році.

Таким чином, суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності.

В той же час суд прийшов до висновку, що вимога ОСОБА_1 про визнання державних актів виданих ОСОБА_6 М недійсними є безпідставною, і тому суд відмовляє в позові ОСОБА_1 не за пропуском ним строку позовної давності, а за безпідставністю вимоги, а тому не має потреби при вирішенні даного спору застосовувати положення про позовну давність, про що зробила заяву в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_12.

Суд, прийшов до такого висновку виходячи з того, що в судовому засіданні встановлено, що у позивача ОСОБА_1 відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, якими він користується, а відповідно до ст.125 ч.3 ЗК України забороняється приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації , а тому ОСОБА_6 приватизувавши свої земельні ділянки в 2009 році не порушив прав та законних інтересів позивача і при приватизації цих земельних ділянок у відповідача ОСОБА_6 не було потреби узгоджувати межі земельних ділянок із позивачем, який на час приватизації земельних ділянок відповідачем не набув права користування або власності на земельні ділянки, якими користувався фактично, і лише в 2013 році звернувся із заявою до відповідача ОСОБА_7 сільської Ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку по вул. Л. Українки ,46 в с. Поворськ, Ковельського району для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд площею 0,25 га , який позивачем по даний час не був виготовлений.

Позивач ОСОБА_1 під час судового розгляду , також не надав доказів про те, що земельна ділянка ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку накладається на його земельну ділянку якою він користується за відсутністю правовстановлюючих документів та не надав доказів, якими обгрунтовує свою вимогу проте, що земельна ділянка ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку по формі не відповідає генеральному плану планування та забудови с. Поворськ Ковельського району.

Позивач також не надав доказів та не довів в судовому засіданні , що 0,15 га земельної ділянки в урочищі "біля ОСОБА_11", якою він користується без правовстановлюючих документів межує із земельною ділянкою ОСОБА_6площею 0, 2901 га у межах згідно з планом, яка розташована в с. Поворськ, Ковельського району, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства.

При цьому також позивачем не надано доказів , що ОСОБА_7 сільською радою були допущені порушення ЗК України при розгляді заяви ОСОБА_6 про приватизацію земельних ділянок і видачу йому державних актів.

За таких обставин , суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільської Ради про визнання державних актів недійсними слід відмовити за безпідставністю вимоги.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України понесені ОСОБА_1судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.15, 30, 62, 75, 203, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 257 ЦК України, ст.125, 126 ЗК України , -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільської Ради про визнання державних актів недійсними.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі, коли сторони не були присутніми при його проголошенні у той самий строк з часу отримання копії цього рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст виготовлено 19 листопада 2017 року.

Головуючий:ОСОБА_13