Провадження № 2/645/1661/17
Справа № 645/2494/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 листопада 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бабкової Т.В.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_3, зареєстрований 17.08.2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 758, а також стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1200,00 грн. щомісячно, починаючи від дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову посилалася на те, що 17.08.2013 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбне життя не склалося через втрату почуття любові один до одного, кожен має різні погляди на життя. Шлюбно-сімейні стосунки припинені з 01.01.2017 року, з цього часу не проживають разом, спільне господарство не ведуть. Дитина проживає разом з позивачем, згоди щодо матеріального утримання не досягнуто.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Пархоменко», не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав. Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України відповідач зобовязаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобовязує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом предявленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебувають у шлюбі, був зареєстрований 17.08.2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 758 (свідоцтво про шлюб серії І-ВЛ № 210209).

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-ВЛ № 359271, видане 12.06.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 989).

Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки з 01.01.2017 року, не ведуть спільне господарство. Між ними відсутнє взаєморозуміння та різні погляди на життя. На підставі цього між ними виникають конфлікти та непорозуміння, які призвели до відчуження один від одного.

Відповідно зі ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу.

З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони дійшли до остаточного висновку про припинення сімейних відносин, на примирення не згодні, суд вважає необхідним шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї за неможливе.

Також встановлено, що відповідач відповідач з сім'єю не проживає, допомогу на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів.

Позивачка зазначає, що відповідач не бажає добровільно регулярно надавати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, хоча має до того матеріальну можливість, т.я. є працездатною особою.

Судом встановлено, що позивач разом з дитиною проживають за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 250-А, кв. 265, що підтверджується довідкою ОЖК «Сфера» від 09.06.2017 року за № 319.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усі діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення із відповідача аліментів на утримання його дитини.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожитковогомінімуму для дитинивідповідноговіку (ст. 182 СК України).

Суд визначає розмір аліментів на неповнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.

Згідно ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших осіб.

При цьому розмір аліментів на одну дитину, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017, який набув чинності 08 липня 2017 року, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі , виникає спір.

Будь-яких належних та допустимих доказів про дійсний розмір доходів, неможливість надавати позивачці допомогу на утримання дитини у зазначеному нею розмірі, відповідач ОСОБА_3 суду не надав.

Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї під час вирішення справи суду також не надано.

З врахуванням наведеного вище, вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. 00 коп. на місяць суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що згідно положень ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн. щомісячно, починаючи з 09.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судові витрати визначаються судом у відповідності з ст. 88 ЦПК України.

Крім того, у відповідність до положень ч.1 п.1) ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Керуючисьст.ст. 10,11,88, 197, 212, 214, 215, 224-226, 367 ЦПК України, ст.ст. 110-114, 180 ,183,191 Сімейного Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 17.08.2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 758 розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_2 Сергіївнізалишити без змін «Пархоменко».

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання неповнолітньої дитини- Пархоменка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 200 (одна двісті) грн. 00 коп., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі аліментів за один місяць.

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: