РІШЕННЯ

іменем України

07 листопада 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю: секретаря Лацько А.С.

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про знесення господарських будівель, третя особа - Садівниче товариство "Орджонікідзевське",

в с т а н о в и в:

14.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до садівничого товариства "Орджонікідзевське" про знесення самочинних забудов з боку земельної ділянки №73: будки з водозабірною свердловиною, душу та нежитлового приміщення за рахунок садівничого товариства та відшкодування судових витрат.

До початку розгляду справи по суті, 12.05.2017 року та 10.07.2017 року ОСОБА_1 подав уточнені позовні заяви, у яких змінив відповідача з садівничого товариства "Орджонікідзевське", яке залучене в якості третьої особи, на ОСОБА_3, до якого пред'явлено наступні вимоги: прийняти рішення про знесення самочинних забудов з боку земельної ділянки №73: кам'яної будки з водозабірною свердловиною, дерев'яного душу та нежитлового приміщення за рахунок ОСОБА_3; стягнути з відповідача на його користь судові витрати: судовий збір 551 грн. 20 коп., витрати виготовлення технічної документації по землеустрою в сумі 2218 грн. 90 коп., а всього 2770 грн. 10 коп.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 вказав, що в садівничому товаристві Орджонікідзевське", розташованому в с. Дачне Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області, знаходиться його земельна ділянка №74, яка є приватною власністю.

З боку сусідньої земельної ділянки №73, яка належить садівничому товариству "Орджонікідзевське, першими землекористувачами цієї ділянки сім'єю ОСОБА_4 в 1996 була зроблена водозабірна свердловина на межі ділянок №73 та №74. Пізніше, в 2004 році, над нею була побудована кам'яна будка і поряд дерев'яна душова. Всі ці споруди частково розташовані на його (позивача) земельній ділянці загальною площею 3 кв.м без урахування бетонної опалубки. В 2005 році було побудовано нежитлове приміщення, стіна якого довжиною 3,28 м, знаходиться на межі ділянок №73 №74, а бетонна опалубка цього приміщення на його ділянці.

Ці споруди побудовані з порушенням будівельних норм, без будь-яких дозволів, в тому числі і його, і є самочинним будівництвом, згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, і з порушенням п. 8 Статуту садівничого товариства Орджонікідзевське.

По даним порушенням він неодноразово звертався до минулих голів садівничого товариства ОСОБА_5 та ОСОБА_6, але дієвих заходів вжито не було.

У 2006 році перший землекористувач ділянки ОСОБА_4 продає цю ділянку ОСОБА_7, пояснивши голові садівничого товариства ОСОБА_5, що вони з ОСОБА_7 місцеві, разом працювали в будинку відпочинку Орджонікідзевське, проживають на території будинку відпочинку, є сусідами. І коли ОСОБА_7 із сином ОСОБА_3 орендували у неї цю ділянку, то вони допомагали будувати кам'яну будку над водозабірною свердловиною.

В зв'язку з тим, що ця ділянка є комунальною власністю громади і продажу не підлягає, то очевидно, були продані ці спірні господарські споруди, якими ОСОБА_7 і ОСОБА_3 активно користувались. ОСОБА_3 на той час вже мав ще одну земельну ділянку в Садівничому товаристві Орджонікідзевське.

Він попереджав одразу, у 2006 році, ОСОБА_7 про порушення земельного законодавства з боку користувачів ділянки №73 і про можливий судовий розгляд щодо вирішення даного спору. Однак, це не вплинуло на рішення ОСОБА_7 про купівлю земельної ділянки №73.

У 2010 році спеціалістами фірми "Промінь" в порядку ч. 2 п. г ст. 198 ЗК України було зроблено кадастрову зйомку, його ділянки, де було виявлено обтяження.

І того ж 2010 року ним була подана позовна заява до Зміївського районного суду про перенесення самочинних забудов відповідачем ОСОБА_7, але на підставі довідки, наданої суду головою ОСОБА_6, виходило, що ОСОБА_7 не має ніякого відношення до земельної ділянки, і на підставі цього суд правомірно відмовив у позові. Однак, у наданому на цей судовий розгляд запереченні новим головою садівничого товариства ОСОБА_2 від 05.10.2016 року вих. №154 вказано, що з 2006 року ОСОБА_7 мала пряме відношення до цієї земельної ділянки як землекористувач.

З 07.05.2011 року, згідно того ж заперечення і довідки вих. №153 від 05.10.2016 року, наданої суду головою садівничого товариства ОСОБА_2, ОСОБА_7 переоформлює земельну ділянку №73 на свого сина ОСОБА_3, який є користувачем цієї ділянки по теперішній час і також активно користується господарськими забудовами, що знаходяться на цій ділянці: будкою з водозабірною свердловиною, душовою та нежитловим приміщенням, які частково розташовані на його земельній ділянці №74. Крім того, знаючи про нерозв'язаний межовий спір, він не вжив жодних заходів щодо розв'язання цього спору.

Для забезпечення доказами на даний судовий розгляд, в порядку ст. 119 ЦПК України, він звертався з 2011 по 2015 роки до різних інстанцій з цього питання, однак отримував або відписки, або посилання на мораторій перевірок.

І тільки після звернення 22 червня 2015 року до Державної інспекції сільського господарства в Харківській області, яка організовує та здійснює контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, на місце виїхав землевпорядник Держінспекції. Після обстеження було дано припис по виконанню дій у порядку ст. 25 Закону України Про землеустрій. Дані приписи були виконані 02 травня 2016 року сертифікованими та ліцензованими спеціалістами фірми Промінь з використанням супутникових систем та була виготовлена нова технічна документація по землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки №74 в натурі (на місцевості) по координатам виготовлення державного акту на земельну ділянку №74 та складений збірний план перетину з суміжною ділянкою №73.

02 серпня 2016 року він звернувся до Державної інспекції сільського господарства з проханням дати експертний висновок для судового розгляду на предмет, чи має обтяження його земельна ділянка №74 господарськими забудовами з боку земельної ділянки №73, згідно наданої технічної документації по землеустрою та збірних планів перетину суміжних меж.

05 вересня 2016 року ним був отриманий висновок Держінспекції сільського господарства в Харківській області, де встановлено обтяження земельної ділянки №74 - лист №03.01.-29/2141 від 02.09.2016 року.

Виходячи з п.п. е, і п. 30 Статуту садівничого товариства Орджонікідзевське, воно здійснює контроль за виконанням членами товариства норм Статуту, здійснює щорічну інвентаризацію побудов та вживає заходів щодо усунення недоліків і несе відповідальність за своїми обов'язками.

Обтяжена цими самочинними госпзабудовами його ділянка втрачає частину вартісної ціни у випадку її продажу. Для відновлення твердого межового знаку необхідно буде кожний раз робити технічну документацію по землеустрою. Ремонтне обслуговування частини даних забудов (штукатурка, побілка та ін.) можливе тільки з його ділянки. Крім того, він не може зробити огородження своєї ділянки парканом з боку дороги, бо цьому перешкоджає ще додатково зроблена огорожа із шиферу і забудови.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Вважав, що ним вичерпно викладено обставини справи у позовній заяві, а також надано достатньо доказів для постановлення рішення по суті позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, та письмові заперечення проти позову.

В обґрунтування заперечень вказав на неконкретність позовних вимог в частині зазначення розташування земельної ділянка №73, на якій знаходяться господарські будівлі, що підлягають знесенню за його рахунок.

Вважав, що витрати позивача на виготовлення технічної документації із землеустрою не можуть бути віднесені до судових витрат, які підлягають відшкодуванню у разі задоволення позову.

Також вказав, що за аналогічним спором про знесення будівель, збудованих на земельній ділянці №73 в садівничому товаристві "Орджонікідзевське", який раніше розглядався Зміївським районним судом Харківської області та переглядався в апеляційному порядку Апеляційним судом Харківської області (справа № 2-2147/10 та № 22-ц-30926/10р. відповідно), ухвалено рішення про відмову у позові.

Як заявлялось позивачем при розгляді вказаної вище цивільної справи в суді першої інстанції, ним у 1992-1994 рр. за договором із сім'єю ОСОБА_4, колишніми користувачами земельної ділянки №73, спільно, на рівних паях, була зроблена водозабірна свердловина з капітальною будівлею із цегли. Для цієї мети ним була надана частина його земельної ділянки №74. Також, як підтвердив позивач при перегляді вказаної справи в суді апеляційної інстанції, спірні будівлі, а саме кам'яна будка в водозабірною свердловиною, дерев'яний душ та нежитлове приміщення, які він раніше просив перенести, а в рамках розгляду даної справи просить знести за його рахунок, були встановлені колишніми користувачами земельної ділянки №73 у садівничому товаристві "Орджонікідзевське" ОСОБА_8, з якими він підтримував добрі стосунки. На час приватизації позивачем земельної ділянки №74, вказані ним у позовній заяві самовільні будівлі вже існували.

Аналогічні твердження позивача містяться в його уточненій позовній заяві, яка розглядається вже в рамках даної цивільної справи.

Тобто, як було підтверджено самим позивачем під час розгляду цивільної справи №2-2147/10 (№ 22-ц-30926/10р.) та заявлено ним вже в рамках розгляду даної справи, спірні будівлі були збудовані колишніми користувачами земельної ділянки №73 в садівничому товаристві "Орджонікідзевське" ОСОБА_8. Відповідно, на час приватизації своєї земельної ділянки №74 в садовому товаристві "Орджонікідзевське" позивач повністю був згодний із розташуванням на території його такої земельної ділянки зазначених вище спірних будівель і будь-які претензії до забудовників ОСОБА_8 ним не заявлялись.

Будь-яких доказів, які підтвердили факт будівництва ним вказаних вище будівель, а й, відповідно, допущених з його боку порушень позивача прав на землю, не надано.

Також, садівничим товариством "Орджонікідзевське" було закріплено за ним лише земельну ділянку №73 у вказаному товаристві, будь-яких будівель чи споруд товариством за ним не закріплювалось і не передавалось у власність чи користування. Відсутні будь-які документи, які б підтвердили факт будівництва, право власності або право користування спірними будівлями якоюсь особою.

З огляду, на вказане вище вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 до нього про знесення самочинних забудов з боку земельної ділянки №73 в садівничому товаристві "Орджонікідзевське" є необґрунтованим і незаконними та такими, що не підлягають задоволенню.

Третя особа ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він з 2014 року є головою садівничого товариства "Орджонікідзевське". Після пред'явлення позову ОСОБА_1 до садівничого товариства ним були підготовлені письмові заперечення проти позову, де він виклав фактичні обставини дано спору.

В подальшому, коли позивачем було подано уточнену позовну заяву, якою пред'явлено вимоги до члена садівничого товариства ОСОБА_3, він як голова садівничого товариства визначив позицію товариства як третьої особи такою, щоб як найкраще були захищені права обох сторін спору, які є членами садівничого товариства.

У цілому підтвердив відповідність викладу обставин спору як позивачем, так і відповідачем, фактичним обставинам.

Рішення просив ухвалити на розсуд суду.

Вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Діяльність садівничого товариства "Орджонікідзевське", розташованого в с. дачне Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області здійснюється на підставі статуту, затвердженого спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету будинку відпочинку ім. Орджонікідзе 1955 року. Головою товариства є ОСОБА_2 (а. с. 25-34, 69).

Сторони у справі є членами садівничого товариства "Орджонікідзевське" та мають права і обов'язки відповідно до вказаного Статуту.

На підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 31.07.2008 року Зміївським районним відділом земельних ресурсів Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_1 належить земельна ділянка, площею 0,0600 га, яка розташована в садівничому товаристві "Орджонікідзевське" Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області (а. с. 4).

З протоколу узгодження меж земельної ділянки, складеного 14.08.2004 року при виконанні робіт по складанню державного акту на право приватної власності на землю спеціалістом фірми "Горизонт" було здійснено установлення в натурі та обмір існуючих меж земельної ділянки для ведення садівництва, розташованої в с. Дачне Зміївського району Харківської області. Розміри ділянки та її існуючі межі погоджені із ОСОБА_8 та ОСОБА_10 (а. с. 54).

За даними заяви ОСОБА_7 та довідки голови СТ "Орджонікідзевське" ОСОБА_2, ОСОБА_3 є членом СТ "Орджонікідзевське", розташованого в с. Дачне Зміївського району Харківської області, і має закріплену за ним ділянку №73 (а. с. 48, 49).

Отже, станом на час оформлення землевпорядної документації по оформленню права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку №74 у вказаному товаристві, користувачем суміжної земельної ділянки був ОСОБА_8, а на даний час користувачем цієї ділянки є відповідач ОСОБА_3

Крім того, користувачем земельної ділянки №73 була ОСОБА_7, з якою у позивача ОСОБА_1 був спір щодо перенесення будівель, за вимогою про знесення яких розглядається дана справа.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 28.10.2010 року (справа №2-2147/10), залишеним без змін ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 16.12.2010 року, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про перенесення будівель, самовільно зведених на земельній ділянці.

Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що відповідачка ОСОБА_7 користувалася земельною ділянкою №73 з 2006 року, дані про те, що самовільні будівлі зведені відповідачкою суду не надані, відсутні докази того, що відповідачка ОСОБА_7 якимось чином порушила його право на землю чи самовільно зайняла належну йому земельну ділянку (а. с. 96-97, 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, зазначені обставини не підлягають доказуванню у справі, що розглядається.

З листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 30.11.2011 року вбачається, що Інспекцією розглянуто заяву ОСОБА_1 від 31.10.2011 року щодо незаконного будівництва на земельній ділянці №73 в садівничому товаристві "Орджонікідзевське" в с. Дачне Зміївського району Харківської області. Повідомлено, що відповідно наданої до Інспекції інформації, користувачем вищезазначеної земельної ділянки була ОСОБА_7, яка відмовилась від причетності до будівництва господарських споруд, зазначених в його звернені. Інформація щодо права на виконання будівельних робіт та введення об'єкта в експлуатацію в Інспекції відсутня. Уразі отримання даних щодо фактичного забудовника (суб'єкта містобудування) зазначеного об'єкта будівництва та виявлення порушень містобудівного законодавства, Інспекцією буде вжито вичерпних заходів реагування відповідно до компетенції. (а. с. 7, 63, 65).

З листа заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Харківській області ДІСГ України від 22.06.2015 року вбачається, що у зв'язку з тим, що не всі межові знаки ОСОБА_1 збережено, наданий кадастровий план земельної ділянки не має прив'язки до земельної ділянки, у зв'язку з чим встановити чи знаходяться господарські будівлі суміжного землекористувача на території його земельної ділянки не вбачається можливим. Для з'ясування даного питання йому необхідно замовити згідно ст. 25 З "Про землеустрій" технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та скласти ОСОБА_5 (схему) перетину з суміжною земельною ділянкою №73 (а. с. 8, 61).

Згідно копії збірного схематичного плану землевласників і землекористувачів, земельні ділянки № 73 та №74 є сусідніми (а. с. 9-18).

З листа заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Харківській області ДІСГ України від 03.08.2016 року вбачається, що із наданих ОСОБА_1 матеріалів встановлено, що за результатами кадастрової зйомки земельної ділянки №74 виявлено обтяження, загальною площею 0,0003 га, від точки №15 до точки №12 забудовою, які належать власнику земельної ділянки №73, з точки №15-№14 частиною цегляної будівлі довжиною 2,26 м та глибиною 0,53 м, точки №14-№13 дерев'яна огорожа довжиною 2,05 м, точки №13-№12 дерев'яна споруда (душ) довжиною 1,16 м, нежитловою спорудою довжиною стіни 3,28 м, що знаходиться на межі земельної ділянки №74 від точки №11-№ш2 (а. с. 20-23).

Зазначеними доказами підтверджується наявність на земельній ділянці, яка на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 31.07.2008 року Зміївським районним відділом земельних ресурсів Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, належить ОСОБА_1, обтяжень, у виді частин будівель, які розміщені на межі земельних ділянок №№73, 74 у садівничому товаристві "Орджонікідзевське".

Водночас, відсутні докази того, що зазначені обтяження виникли внаслідок дій чи бездіяльності відповідача ОСОБА_3, який на теперішній час є користувачем земельної ділянки №73.

Як видно зі змісту позовної заяви, вказаних вище судових рішень, заперечень проти позову, а також і не заперечувалося позивачем під час судового розгляду, зведення спірних будівель було здійснено, у тому числі, і зусиллями та за згодою самого позивача ще до одержання у власність земельної ділянки.

Зазначені забудови не перешкоджали позивачеві у оформленні землевпорядної документації та реєстрації свого права власності на земельну ділянку, які були здійснені ще до того часу, коли відповідач почав користуватися земельної ділянкою №73.

Оскільки спірні будівлі існували на час одержання земельної ділянки у власність позивачем, та в подальшому не змінювалися, доводи позивача про те, що обтяжена цими самочинними госпзабудовами його ділянка втрачає частину вартісної ціни у випадку її продажу є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом п. п. 5, 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що відповідно до вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого нерухомого майна належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Позивачем не надано до суду доказів наявності з боку відповідача ОСОБА_3 порушень його право власності на землю чи самовільного зайняття належної йому земельної ділянки.

Наданий позивачем докази наявності обтяжень його земельної ділянки не є доказом того, що ці обтяження виникли внаслідок вчинення відповідачем дій, які перешкоджають у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин, відсутні законні підстави для вимог щодо знесення спірних господарських будівель за рахунок відповідача ОСОБА_3, тому позовна заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про знесення господарських будівель, третя особа - Садівниче товариство "Орджонікідзевське".

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом того ж строку з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: