Справа № 296/3208/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" вересня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі:

Головуючого судді Сингаївського О.П.

за участі секретаря судового засідання Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- стягнути з ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира на його користь 17 568, 09 грн. майнової шкоди, нанесеної затримкою здійснення виплати щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2008, 2010, 2011 роки.

- стягнути з ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира на його користь 31 072 грн. моральної шкоди, нанесеної затримкою здійснення виплати щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2008, 2010, 2011 роки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 01.04.2013 року з УПСЗН Корольовської районної ради м. Житомира стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2008, 2010 роки, відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у загальному розмірі 7 230 грн. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 22.04.2013 року стягнуто з УПСЗН Корольовської районної ради м. Житомира на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік, відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5 265 грн. Проте, фактичне перерахування коштів відбулося лише 22.02.2017р. Отже, щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2008, 2010, 2011 роки позивач отримав 22.02.2017 року. Тому, протягом 2009-2016 років та частини 2017 року позивач був позбавлений можливості розпоряджатися належними йому коштами для оздоровлення. У зв'язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, та письмові заперечення проти позову, у яких зазначив, що спірні правовідносини виникли у звязку з виконання рішення суду, а тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання, визначені ст. 625 ЦК України. Таким чином, вважає позов безпідставним та не обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За умовами ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії (а.с.6).

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 01.04.2013 року з УПСЗН Корольовської районної ради м. Житомира стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2008, 2010 роки, відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у загальному розмірі 7 230 грн. (а.с.9).

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 22.04.2013 року стягнуто з УПСЗН Корольовської районної ради м. Житомира на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік, відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5 265 грн. (а.с.10).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно копії листа ОСОБА_2 державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області № 06-08/715 від 22.03.2017р. фактичне перерахування коштів на користь ОСОБА_1 відбулося лише 22.02.2017 року (а.с.7).

ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира № 1084/05-07 від 09.04.2012, повідомило ОСОБА_1, що сума перерахунку за 2008р. склала 2 625, 00 грн., за 2010р.- 4 605, грн. у визначений постановами суду термін, управління не мало змогу добровільно провести виплату, у звязку з арештом розпорядчого рахунку, про що повідомлено державну виконавчу службу (а.с.8).

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Ч.1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, зобов'язання відповідача зводиться до сплати грошей позивачу, відтак, є грошовим зобов'язанням.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про стягнення грошових коштів у зв'язку з невиконанням або порушенням строків виконання рішень судів, за що ст. 625 ЦК України передбачена цивільно-правова відповідальність слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

У даній справі спір виник з приводу невиконання рішення суду про здійснення перерахунку пенсії позивача відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15.

За вказаних обставин посилання позивача на положення ст. 625 ЦК України, які, на його думку, підлягають застосуванню до спірних правовідносин є безпідставними, оскільки ґрунтуються на власний розсуд. Відтак позов в частині стягнення 3 % річних в розмірі 2 304 грн. 11 коп. задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира на його користь відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 15263,98 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд вважає задовольнити вказані позовні вимоги частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи, що у результаті затримки здійснення виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», останній зазнав душевних страждань, суд, виходячи із засад розумності і справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України ст. 10, 11, 57-60, 79, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 224, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира на користь ОСОБА_1 -15 263 (п'ятнадцять тисяч двісті шістдесят три) грн. 98 коп. матеріальної шкоди та 1000 (одну тисячу) грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Cуддя О. П. Сингаївський