Справа №339/319/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання: Бойко Н.З.

за участю позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Болехівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на будинковолодіння по вул. О.Степанівни,58 в м.Болехові після смерті батька ОСОБА_3

Вимоги позову мотивує тим, що за життя батьки побудували будинок та проживали в ньому. Після смерті матері ОСОБА_4 ніхто спадщину не оформляв, батько надалі проживав у будинку та користувався ним. 31.05.2000 року помер батько і позивач як спадкоємець за законом прийняла спадщину, так як вступила у володіння та управління майном та звернулася у визначений законом термін до нотаріуса із відповідною заявою. В той час, як її сестра - ОСОБА_2 від спадшини відмовилася в її користь. Через відсутність правовстановлюючих документів, їй як спадкоємцю за законом, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, що і стало підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та додатково пояснила, що вона окремо проживала від батька, але вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Представник відповідача в судове засідання позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення, а в подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі, що не суперечить вимогам ст.158 ЦПК України. ( а.с.60).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог- Петрів Л.В. не заперечила щодо задоволення позову та пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки, на вказану спадщину не претендує, оскільки від неї відмовилася, ще подавши заяву до нотаріуса в 2000 році.

Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, предметом розгляду справи є будинковолодіння в вул.О.Степанівни,58 в м.Болехів Івано-Франківської області, правовстановлюючі документи на який ніким не виготовлялися (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що будівництво вказаного житлового будинку проводилося на законних підставах і згідно технічного паспорту рік забудови-1957рік, а господарської споруди- літньої кухні- 1991р .

Так, згідно рішення Бролехівської міської ради №19 від 18.10.1957 надано земельну ділянку для будівництва та виготовлено технічну інвентаризацію домоволодіння на імя ОСОБА_3 (а.с.16-21).

Рішеннями цієї ж Ради №170 від 22.04.1993 року йому також надано дозвіл на будівництво літньої кухні і гаражу по вул. Степанівни,58 в м.Болехів (а.с.52), а рішенням від 30.12.1997 року йому передано земельну ділянку у приватну власність за вказаною адресою ( а.с.22).

Також судом встановлено, що вказане будинковолодіння батьки позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 збудували за час перебування у шлюбі, який укладений 25.07.1953 року (а.с.5).

ОСОБА_4 померла 11.01.1977 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.15). і після її смерті спадщину прийняв її чоловік так як надалі проживав у вказаному будинковолодінні та вступив в управління майном.

31.05.2000 року помер і ОСОБА_3 (а.с.6), внаслідок чого відкрилась спадщина на будинковолодіння і до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР 1963 року.

Статтями 524, 529, 549ЦК України ( в редакції 1963р.) передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом та заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є , в рівних частках, діти, дружина, батьки померлого. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (днем смерті спадкодавця).

Частиною 1 ст.548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як зазначено ч.1 ст.550 Цивільного кодексу Української РСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути подовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до ч.2 ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Через відсутність заповіту спадкування після смерті ОСОБА_3 здіснювалося за законом і спадкоємцями майна померлого є його діти: дочка ОСОБА_1, яка після одруження змінила прізвище з Олексин на ОСОБА_1 (а.с.13-14) та дочка ОСОБА_2, яка після одруження змінила прізвище з Олексин на Петрів (а.с.51).

Судом встановлено, що ОСОБА_1, будучи спадкоємцем за законом, бажаючи прийняти спадщину у вигляді будинковолодіння після смерті батька, звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщини 25.10.2000 року (а.с.59), в той час , як її сестра ОСОБА_2 проживаючи окремо, в той же день подала в нотаріальну контору заяву про відмову від спадщини (а.с.47).

Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на будинковолодіння, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.8).

Але процедуру державної реєстрації права власності на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703.

Постановою Кабінету Міністрів від 05 серпня 1992 року №449 встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Держбудом.

Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності.

У відповідності до частини 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вказаний житловий будинок збудований в 1957 році, і цивільне законодавство, що діяло в той час, не передбачало обов'язкової реєстрації речових прав на житловий будинок.

У зв'язку з викладеним, ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок по вул. Степанівни,58 в м.Болехів, хоча і не здійснив його державної реєстрації.

В даний час реєстрація права власності на житловий будинок за ним є неможливою, оскільки його цивільна правоздатність та право власності на майно припинились з часу смерті особи, як це передбачено статтями 25,346 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою.

За таких підстав, суд переконується в тому, що позивач, як спадкожмець за законом першої черги згідно норм спадкового права, стала власником спадкового майна померлого і набула право власності на нього по вул. О.Степанівни,58 в м.Болехів з моменту відкриття спадщини - з 31.05.2000 року.

Згідно технічного паспорту дане будинковолодіння складається: із житлового будинку "А", стайні Б, ", сараю В, вбиральні Г, літньої кухні "Д", навісу Е, гаражу Є, огорожі, воріт, криниці (а.с.9-12).

На підставі наведеного ст. 548-550 , 553 Цивільного кодексу Української РСР ( в ред. 1963року), керуючись ст.214,215 ЦПК України,суд,-

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння по вул. О.Степанівни,58 в м.Болехів Івано-Франківської області, яке складається згідно технічного паспорту: із житлового будинку "А", стайні Б, сараю В, вбиральні Г, літньої кухні "Д", навісу Е, гаражу Є, огорожі, воріт, криниці.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.

Якщо особи, які брали участь в справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, то вони можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.С.Головенко