Кодимський районний суд Одеської області
___________________________________________________________________________________
Справа №1514/1352/12
Провадження №6/503/11/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2017 року м. Кодима, Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гури А.І.

при секретарі Поліковській О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кодимі, Одеської області заяву боржника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в :

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, в якому пояснив суду, що згідно наказів Кодимського районного суду Одеської області підлягає стягненню з ОСОБА_1 борг у сумі 79374 грн.

Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 12 квітня 2013 року було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до врегулювання ним своїх боргових зобовязань.

04 серпня 2017 року заявник звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 12 квітня 2013 року до врегулювання ним своїх боргових зобовязань, оскільки заборгованість ним погашена у повному обсязі, у звязку з чим необхідно зняти з нього обмеження у праві виїзду за межі України.

Дослідивши надані заяви, матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом. Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Як убачається з досліджених в судовому засіданні постанов про закінчення виконавчого провадження №50738351, №50736876, №50738641, №50738843, №50737117, №50737692, №50737853 від 01 вересня 2016 року, заборгованість по даному виконавчому документу повністю погашена ОСОБА_1 та перерахована стягувачеві.

Порядок скасування встановленого судом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ні ЦПК України, ні Законом України «Про виконавче провадження» не врегульований. Водночас пунктом 11.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 23.10.2014 р. № 1773/5) встановлено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України стосовно особи знімається у разі винесення державним виконавцем постанови про: повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), на підставі частини першої статті 48 Закону; закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-6, 8-9, 11-14 частини першої статті 49 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

Отже, скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 23.10.2014 р. № 1773/5) на відміну від накладення такого обмеження, відноситься до компетенції державного виконавця. Втім, відповідно до Наказу Мінюсту, МВС від 07.02.2014 р. № 288/5/102 «Про затвердження Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження» підставою для вилучення з бази даних інформації про встановлення тимчасового обмеження права виїзду з України може здійснюватись як на підставі засвідченої судом копії судового рішення, що набрало законної сили, про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України, так і на підставі постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), про закінчення виконавчого провадження або про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України (п. З вказаного Порядку).

За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України). Частиною 1 ст. З ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. В рішенні у справах «Фаєд проти Сполученого Королівства» (п. 65), «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 59), «ОСОБА_3 Ганс- Адам II проти Німеччині» (п. 45) констатував, що встановлене державою обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою. У цьому контексті Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (рішення у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 67), «ОСОБА_3 Ганс-Адам II проти Німеччини» (п. 45).

З огляду на наведене, будь-які процедурні обмеження права особи на звернення безпосередньо до суду, в тому числі й з питань скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, будуть протирічити практиці Європейського суду з прав людини та може кваліфікуватися як обмеження права на доступ до суду, у звязку з чим, в контексті порушеного звернення, суд вважає, що ст. 377-1 ЦПК України не повинна застосовуватися судом суто формально, та не може обмежувати право особи - боржника на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Більш того, таке право повинно існувати та бути ефективним у практичній реалізації, а тому у разі звернення особи до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, накладеного цим же органом, слід перевірити чи не суперечитиме ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлені обмеження з огляду на доводи конкретної заяви та вжити всіх передбачених цивільним процесуальним законом засобів для зясування обставин, які можуть свідчити про те, що підстави існування встановленого судом обмеження у праві виїзду за межі України відпали, зокрема особою вжиті заходи належного виконання зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

З урахуванням викладеного можна дійти висновку про те, що скасування введених судом заходів може здійснюватися як органом яких їх накладав - судом, так і державним виконавцем. При цьому право вибору до якого органу звертатись з відповідною заявою належить боржнику у відношенні якого діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, накладене в порядку ст.377-1 ЦПК України.

Дослідивши докази надані із заявою докази, враховуючи положення ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст. 33 Конституції України, ч. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", той факт, що ОСОБА_1 ніколи не ухилявся від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язання, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.122, 377-1 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, накладене ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 12 квітня 2013 року шляхом скасування заборони виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виконання ухвали доручити Державній прикордонній службі України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_4