Справа № 570/3568/15-ц
Номер провадження 2/570/54/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) цивільну справу за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

покликаючись на порушення позичальником - третьою особою по справі - ОСОБА_5 строку та порядку погашення укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" кредитного договору № №1701/0608/88-066, представник позивача ОСОБА_1 у поданій до суду 31 серпня 2015 року заяві просить стягнути з кожного з відповідачів як поручителів заборгованість у розмірі 1 140 273 грн. 74 коп., яка складається з 1 029 779 грн. 77 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 92 684 грн. 75 коп.- заборгованість за відсотками; 16 917 грн. 64 коп. пеня, 891 грн. 59 коп. - 3 % річних від простроченої заборгованості по процентах.

Всіх учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, проте в судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився. Зважаючи на те, що його явку не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати його особисті пояснення з приводу спору, участь у судовому розгляді його представника - професійного адвоката, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу у його відсутність.

Представник позивача позов підтримала повністю і по аналогічних мотивах.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнала, оскільки кредит чоловік брав у доларах, коли його курс був 4.95, востаннє платили, коли він вже був по 15 грн., а пізніше платити стало дорого і вони припинили виконувати зобов»язання, а позивач не йде на жодні уступки. Вона з сином є поручителями по договору, але платити також можливості не мають.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 позов не визнає, оскільки боржник вже повністю погасив ту суму, яку брав. Фактично кредитор намагається притягнути до кратної грошової відповідальності за порушення одного і того ж кредитного зобов"язання, стягнувши суму боргу окремо з боржника, окремо з двох поручителів та задовольнивши свої вимоги за рахунок предмету іпотеки, що є порушенням ст.61 Конституції України та ст.589 ЦК України.

На момент звернення до суду договір поруки вже є припиненим, так як кредитор протягом шести місяців з дати останього платежу 18 листопада 2014 року пред»явив вимоги до поручителя, подавши позов, лише 31 серпня 2015 року.

Якщо суд прийде до висновку про задоволення позову, то просить врахувати, що вимога про стягнення 3 % річних з поручителів незаконна, бо такі суми можуть стягуватися лише з боржника. Крім того, підлягають до стягнення проценти лише з березня 2015 року, у зв"язку з чим розмір пені може становити лише 2 403 грн. 36 коп.

Суд, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони у справі скористались правовою допомогою, їм відомі права, передбачені ЦПК України.

Як встановлено судом, 04 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 1701/0608/88-066, згідно якого позичальнику надано кредит у сумі 65 000 доларів США з кінцевим строком погашення до 03 червня 2024 року зі сплатою 11.8 % річних, які були збільшені договором від 07 жовтня 2008 року.

07 жовтня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору, між банком, боржником та поручителями /кожним окремо/ укладені договори поруки 1701/0608/88-066-Р-1 /ОСОБА_2В./ та 1701/0608/88-066-Р-2 /ОСОБА_5В./.

Відповідно до положень договорів поручителі зобов'язалися відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов'язаний погашати суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, у тому числі, при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов'язань. У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов'язань, поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, кредитор набуває права вимоги до поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними забезпеченими зобов'язаннями. Поручитель зобов'язується здійснити виконання порушених забезпечених зобов'язань протягом 3 банківських днів з моменту отримання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі.

25 травня 2012 року між первинним кредитором та позивачем укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами.

18 листопада 2014 року позичальником здійснено на рахуконпозивача останій платіж у сумі 710 доларів США.

07 серпня 2015 року позивачем надіслано письмові вимоги відповідачам про дострокове виконання боргових зобовязань та усунення порушень кредитного договору, однак на сьогоднішній день заборгованість за кредитом не погашена.

Станом на 07 серпня 2015 року заборгованість за вказаним кредитним договором становить 1 140 273 грн. 74 коп., яка складається з 1 029 779 грн. 77 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 92 684 грн. 75 коп.- заборгованість за відсотками; 16 917 грн. 64 коп. пеня, 891 грн. 59 коп. - 3 % річних від простроченої заборгованоісті по процентах.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно змісту ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні вимоги ставляться ч.1 ст.1049 ЦК України.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

П.1 ч.1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва, при цьому відбувається заміна кредитора. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). За загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів.

Згідно роз'яснення, даного в п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.ст.3, 4 ЦПК).

У п.29 вказаної Постанови вказано, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене ст.1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору і укладається саме для забезпечення виконання останнього.

Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання між ними не виникає солідарної відповідальності. За таких обставин кредитор, керуючись ст.543 ЦК, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобовязання, не вправі предявити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

У справі, яка розглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору. Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ст.554 ЦК відсутні.

Щодо твердження сторони відповідачів про припинення договорів поруки, то суд прийшов до таких висновків.

Згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. В силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних зобов»язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку з огляду на преклюзивний характер строку поруки.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов»язань до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов»язань. Так, у справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором.

За таких умов порука припинилися лише щодо платежів, що нараховані поза шестимісячним строком, що передує зверненняю до суду, у зв"язку з чим окремо визначаються платежі.

Укладені між сторонами договори відповідають вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови сторонами погоджені та підписані, кредитний договір виконувався позичальником, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача і свідчить про добровільне волевиявлення сторін і про погодження ними усіх його умов. Жодних претензій до банку з приводу його умов або укладення договору з порушеннями вимог закону, відповідачі не пред»являли. Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню.

Суд дійшов висновку, що боржник зобов"язання за кредитним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, якими встановлено обов"язок боржника виконати зобов"язання належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов'язань та повернення кредиту за графіком, визначеним кредитором. Боржник, а відтак і поручитель, первинно взяв на себе зобов»язання повернути кредитні кошти частинами згідно з графіком платежів.За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами.

Оформлюючи відступлення права вимоги, сторони не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, а тому до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Новий кредитор, набувши відповідне право вимоги, реалізував його шляхом пред'явлення до поручителів даного позову.

Позивач надав до суду копії зазначених договорів, розрахунок заборгованості по кредиту, виданий посадовою особою позивача, який в силу ст.ст.59, 64 ЦПК України являється допустимим доказом у справі.

Разом з тим, суд погоджується з розрахунком, наданим стороною відповідача.

Останній платіж, здійснений позичальником, датований 18 листопада 2014 року за жовтень 2014 року у сумі 710,00 дол. США.

За таких умов позовні вимоги про стягнення щомісячних платежів по нарахованих процентах за періоди - листопад, грудень 2014 року, січень, лютий 2015 року не підлягають до задоволення, тобто загальна сума платежів по процентах на суму 1 879, 32 дол. США пред'явлені банком до стягнення безпідставно.

Враховуючи безпідставність стягнення зазначених вище чергових платежів по нарахованих відсотках, не підлягають до задоволення також вимоги про стягнення штрафних санкцій - пені на ці суми та періоди, що їм передували. Крім того, враховуючи пропущене право вимоги за лютий місяць 2015 року, пеня повинна нараховуватись за прострочення зобов'язань за березень 2015 року лише починаючи з квітня 2015 року, тому штрафні санкції, що нараховані за період з 01.03.2015 р. по 31.03.2015 р. за прострочення зобов'язань по сплаті відсотків у лютому місяці 2015 року також не підлягають до задоволення. Зокрема банком нараховано пеню за періоди в сумі 3373, 77 грн.

Крім того, враховуючи, що пеню нараховано на суми прострочених процентів, не за кожен період окремо, а на загальну суму прострочених процентів, що збільшується кожного місяця на місячну суму платежу в арифметичіній прогресії, подані позивачем розрахунки пені не відповідають обставинам справи, адже у разі припинення права вимоги на платежі за періоди листопада 2014 р. - лютий 2015 р. сума, на яку має нараховуватиь пеня за березень місяць має становити місячну суму простроченого платежу, а не суму платежів за періоди листопад 2014 р. - березень 2015 р.

Таким чином, загальна суму пені за простроченими платежами по нарахованих відсотках до стягнення становить 2 403, 36 грн.

Крім того, не підлягає до стягнення 3 % річних простроченої заборгованості, так як вказаної вимоги не містять ні положення кредитного договору, ні договорів поруки.

Щодо розподілу судових витрат, то при пред»явленні у серпні 2015 року позову судовий збір позивачем не сплачувався, оскільки у відповідності до Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від оплати судового збору, тому у зв"язку із частковим задоволенням позову судовий збір стягується з відповідачів.в прибуток держави пропорційно до частини задоволених вимог

На підставі наведенного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

частково задоволити цивільний позов ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельтабанк" (МФО 380236, р/р 373980009, ) заборгованість за укладеним між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" кредитним договором №1701/0608/88-066 у розмірі 1 084 492 грн. 38 коп., яка складається з 1 029 779 грн. 77 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 52 309 грн. 25 коп.- заборгованість за відсотками; 2 403 грн. 36 коп. пеня.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельтабанк" (МФО 380236, р/р 373980009, ) заборгованість за укладеним між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" кредитним договором №1701/0608/88-066, у розмірі 1 084 492 грн. 38 коп., яка складається з 1 029 779 грн. 77 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 52 309 грн. 25 коп.- заборгованість за відсотками; 2 403 грн. 36 коп. пеня.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) в прибуток Рівненського районного суду Рівненської області /№ рахунку 295, МФО 833017, ЄДРПОУ одержувача 38012756, код доходів 22030001, банк ГУДКСУ в Рівненській області ЄДРПОУ суду 26406260/ судовий збір в розмірі 16 267 грн. 38 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) в прибуток Рівненського районного суду Рівненської області /№ рахунку 295, МФО 833017, ЄДРПОУ одержувача 38012756, код доходів 22030001, банк ГУДКСУ в Рівненській області ЄДРПОУ суду 26406260/ судовий збір в розмірі 16 267 грн. 38 коп.

Повне судове рішення виготовлено 24 березня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення, а ослбами, які не були при цьому присутні, отримання його копії.

Суддя: Кушнір Н.В.