Дата документу 15.09.2017 Справа № 554/4755/17
Провадження №2/554/2647/2017
15 вересня 2017 року Октябрський районний суд м.Полтави
в складі головуючого судді Чуванової А.М.
при секретарі Садошенко М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків,-
У червні 2017 року ТОВ «Орлан-Транс-Груп» звернулось з вищезазначеним позовом мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 було прийнято до Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на посаду водія. Перебуваючи у трудових відносинах з підприємством, відповідач неодноразово перебував у службових відрядженнях в межах України та за кордоном, отримав пластикову картку ТзОВ - «Вог Рітейл» для заправки дизельним паливом транспортних засобів для виконання транспортних завдань.
При виконанні перевезення на автопоїзді АА3182ТС за маршрутом Україна-Молдова-Україна згідно подорожнього листа № 582278 від 05.12.2015 року при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 96 літрів палива. Згідно норм витрат палива даного автомобіля при виконанні цього перевезення автомобіль повинен використати 317 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, витрата палива склала 483 літрів, тобто перевитрата склала 166 літри на загальну суму 2994,26 грн.
При виконанні перевезення на автопоїзді АА3182ТС/АА5008ХО за маршрутом Україна-Росія-Україна згідно подорожнього листа №582285 від 10.12.2015 року при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 273 літри палива. Згідно норм витрат палива даного автомобіля при виконанні цього перевезення автомобіль повинен використати 1735 літри палива, згідно ж даних подорожнього листа витрата палива склала 2066 літрів, тобто перевитрата палива склала 331 літр на загальну суму 5953,43 грн. Крім цього, відповідачем порушено норми наказу №29 від 08 червня 2015 року «Про впровадження єдиних правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання», де вказано, що кількість палива в паливних баках автомобіля повинна бути «повні баки». Обєм баків автомобіля становить 900 літрів. При заїзді автомобіля на територію України 23.12.2015 року кількість палива становили 710 літрів, що завдало підприємству збитків у вигляді різниці вартості палива на території України та Росії на загальну суму 603,70 грн., а загалом 6557,13 грн.
При виконанні перевезення на автопоїзді АА3182ТС/АА5332ХХ за маршрутом Україна-Італія-Україна згідно подорожнього листа №597366 від 08.04.2016 року при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 581 літрів палива. Згідно норм витрат палива даного автомобіля при виконанні цього перевезення автомобіль повинен використати 1967 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, витрата палива склала 2227 літрів, тобто перевитрата склала 261 літр на загальну суму 5209,40 грн.
При виконанні перевезення на автопоїзді АА3182ТС/АА5332ХХ за маршрутом Україна-Німеччина-Україна згідно подорожнього листа №597866 від 10.05.2016 року при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 344 літрів палива. Згідно норм витрат палива даного автомобіля при виконанні цього перевезення автомобіль повинен використати 1873 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, витрата палива склала 2060 літрів, тобто перевитрата склала 187 літр на загальну суму 5783,65 грн.
Під час виконання перевезення на автопоїзді АА3182ТС/АА5332ХХ за маршрутом Україна-Німеччина-Україна згідно подорожнього листа №641073 від 01.06.2016 року при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 414 літрів палива. Згідно норм витрат палива даного автомобіля при виконанні цього перевезення автомобіль повинен використати 1920 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, витрата палива склала 2196 літрів, тобто перевитрата склала 276 літр на загальну суму 5783,80 грн.
Під час виконання перевезення на автопоїзді АА3182ТС/АА5332ХХ за маршрутом Україна-Німеччина-Україна згідно подорожнього листа №641367 від 13.07.2016 року при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 313 літрів палива. Згідно норм витрат палива даного автомобіля при виконанні цього перевезення автомобіль повинен використати 1815 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, витрата палива склала 2064 літрів, тобто перевитрата склала 249 літр на загальну суму 5226,93 грн. Крім цього, відповідачем порушено норми наказу №29 від 08 червня 2015 року «Про впровадження єдиних правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання», де вказано, що кількість придбаного палива не повинна перевищувати обєму всіх паливних баків автомобіля. При заправці автомобіля 20.07.2016 року кількість палива в баках перевищила реальний обєм баків 1018 літрів при обємі баків автомобіля 900 літрів, що завдало підприємству збитків в розмірі 2347,43 грн.; а загалом : 7574,36 грн.
Під час виконання перевезення на автопоїзді АА8849МХ/АА5008ХО за маршрутом Україна-Німеччина-Україна згідно подорожнього листа №687153 від 05.08.2016 року при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 312 літрів палива. Згідно норм витрат палива даного автомобіля при виконанні цього перевезення автомобіль повинен використати 1378 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, витрата палива склала 1736 літрів, тобто перевитрата склала 358 літрів на загальну суму 7522,82 грн. Крім цього, відповідачем порушено норми наказу №29 від 08 червня 2015 року «Про впровадження єдиних правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання», де вказано, що при вході на територію Німеччини з території Польщі кількість палива в паливних баках автомобіля повинна бути «повні баки». При заїзді автомобіля на територію Німеччини 10.08.2016 року кількість палива в баках становила 677 літрів при обємі баків автомобіля 810 літрів, що завдало підприємству збитків в розмірі 184,75 грн.; а загалом : 7707,57 грн.
При виконанні перевезення на автопоїзді АА8843МХ/АА3877ХТ за маршрутом по Україні згідно подорожнього листа №687836 від 21.09.2016 року при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 474 літри палива. Згідно норм витрат палива даного автомобіля при виконанні цього перевезення автомобіль повинен використати 450 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, витрата палива склала 634 літрів, тобто перевитрата склала 184 літри на загальну суму 3861,74 грн.
Оскільки, ОСОБА_1 не повернуто ТОВ «Орлан-Транс-Груп» суми надміру сплачених коштів у встановлені законодавством терміни, з нього на підставі п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України стягнуто податок на доходи фізичних осіб в розмірі 8055,56 грн. Цю суму податку позивач перерахував в дохід держави.
Наказом Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» №158-кф від 29.12.2016 року відповідач був звільнений із займаної посади за прогул без поважних причин. На дату подання позовної заяви відповідачем зазначені суми збитків не відшкодовані.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Орлан-Транс-Груп» суму в розмірі 120355,30 грн. заборгованості та 1600 грн. - судових витрат.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
За змістом ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків.
Відповідно до ч.2 ст.130 КЗпП України, при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.
Згідно із ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
Випадки повної матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну з їх вини підприємству, установі, організації, передбачені ст.134 КЗпП України.
У ст.138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.
Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови №14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» вказав на те, що суд у кожному випадку зобовязаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й обєктивного зясування обставин, від яких згідно зі статтями 130,135-3,137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, зясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обовязки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.
За змістом ч.1 ст.137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в період з 16.09.2015 року по 01.11.2016 року працював в ТОВ «Орлан-Транс-Груп» в колоні автомобільній №2 водієм автотранспортних засобів для перевезення вантажів у міжміському, міжобласному та міжнародному сполученні на вантажних автомобілях всіх марок, та, як зазначено в наказі про прийняття на роботу №112-кф від 15.09.2015 року (а.с.12), був прийнятий на роботу з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, з оплатою праці згідно відпрацьованого часу. Згідно з наказом №158-кф від 239.12.2016 року звільнений за прогул без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.13).
За період з 22.06.2015 р. по травень 2016 року відповідач направлявся у відрядження як водій автопоїзда у межах території України та за кордон.
Як доказ цього позивачем долучено до позовної заяви копії подорожніх листів (а.с.14,16,19,21,25,27,30,33,38,41,45,47).
Відповідно до ст.134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, у випадках, зокрема, коли між працівником і підприємством укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
Згідно правової позиції Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі №6-1267цс16 за позовом ТОВ «Орлан-Транс-Груп», суди при вирішенні подібних справ повинні встановити наявність чи відсутність вини та умисного заподіяння працівником майнової шкоди підприємству, що є обовязковою складовою відповідальності працівників автомобільного транспорту за перевитрату палива.
Як було встановлено раніше, відповідач здійснював перевезення згідно подорожніх листів від 05.12.2015 року за маршрутом Україна-Молдова-Україна, від 10.12.2015 року за маршрутом Україна-Росія-Україна, від 21.01.2016 року за маршрутом Україна-Росія-Україна, від 03.02.2016 року за маршрутом Україна-Росія-Україна, від 08.04.2016 року за маршрутом Україна-Італія-Україна, від 10.05.2016 року за маршрутом Україна-Німеччина-Україна, від 01.06.2016 року за маршрутом Україна-Німеччина-Україна.
Позов був направлений до суду позивачем 08.06.2017 року, що засвідчує штамп поштового відділення.
Як роз'яснено у п. 20 постанови ППВСУ від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.
Суд приходить до висновку, що днем виявлення шкоди у даній справі є дата, зазначена у досліджених вище подорожніх листах.
Що стосується решти вимог, то відповідно до п.6 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.
Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані з зберіганням, обробкою, продажем, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну матеріальну відповідальність затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Договір про повну матеріальну відповідальність із водієм ОСОБА_1 не укладався, будь-яких інших функцій крім водіння автомобіля відповідач не виконував. Належних і допустимих доказів того, що між ТОВ «Орлан-Транс-Груп» та працівником ОСОБА_1 був укладений такий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, суду надано не було.
Суд також звертає увагу на те, що істотною (визначальною) і не врахованою позивачем обставиною є те, що він робив розрахунок перевитрати палива виходячи лише з базової лінійної норми витрати палива, передбаченої технічними характеристиками для транспортного засобу на 100 км пробігу, без урахування системи нормативів і коригуючих коефіцієнтів роботи транспортного засобу відповідно до кліматичних, дорожніх, віку транспортного засобу та інших умов його експлуатації, передбачених чинними Нормами витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 р. №43, на підставі яких і було видано наказ №45 від 11.08.2010 р. Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» про затвердження тимчасових базових лінійних витрат палива, як вбачається з позовної заяви (а.с.50).
Згідно з Нормами витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998р. № 43, нормування витрат палива це встановлення допустимої міри його споживання в певних умовах експлуатації автомобілів, для чого застосовуються базові лінійні норми, встановлені по моделях (модифікаціях) автомобілів, та система нормативів і коригуючих коефіцієнтів, які дозволяють враховувати виконану транспортну роботу, кліматичні, дорожні, та інші умови експлуатації.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 був ознайомлений з наказами №45 від 11.08.2010 року «Про затвердження тимчасових базових лінійних норм палива» та № 29 від 08.06.2015 року «Про впровадження єдиних правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання», на які посилається позивач в своєму позові (а.с.55).
Позивачем було надано до суду на підтвердження своїх позовних вимог в якості доказів, що підтверджують факт заподіяння збитків відповідачем ОСОБА_1 копії подорожних листів та розрахунки до них, які були оглянуті в судовому засіданні.
Подорожній лист є основним документом первинного обліку роботи автотранспортних засобів, який підтверджує витрати, пов'язані із здійсненням перевезень, і як первинний бухгалтерський документ застосовується для бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі списання витраченого палива і мастильних матеріалів.
Надані суду копії вказаних подорожніх листів вантажного автомобіля складені у формі, затвердженій наказом Міністерства транспорту України «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля» від 29.12.1995 року №488/346. При цьому суд звертає увагу на те, що вказаний наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства інфраструктури України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 10.12.2013 року № 1005/1454.
Вказані недоліки, відсутність підписів бухгалтера та відомостей про те, чи застосовано дані подорожні листи, як первинні бухгалтерські документи для бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, викликає сумнів у тому, що вказані документи первинного обліку та викладена в них інформація є достовірними.
Тому, суд вважає дані докази неналежними та не приймає до уваги як докази, що підтверджують факт перевитрат пального водієм ОСОБА_1
Слід зазначити, що всі витрати списані за рахунок водія, що засвідчують розрахунки подорожніх листів, однак не надано доказів того, що відповідач притягувався до дисциплінарної чи матеріальної відповідальності за допущені порушення.
Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вказане вище, у задоволенні позовних вимог слід відмовити, у звязку з недоведеністю вини відповідача.
В звязку з цим понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в силу вимог ст.88 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст.130,134 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215,224-226 ЦПК України, суд, -
Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: А.М.Чуванова