Справа № 133/2048/16-ц Провадження № 22-ц/772/929/2017Головуючий в суді першої інстанції Сорока Д. В.
Категорія 19Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Іващука В.А., Якименко М.М.

при секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення сплачених коштів,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 6 лютого 2017 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати недійсним договір фінансового лізингу від 5 серпня 2016 року № 004461 з додатками, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Еталон»), а також стягнути з відповідача на свою користь кошти у розмірі 190 000 грн.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим, що він мав намір придбати за договором фінансового лізингу трактор МТЗ 82.1, з чим і звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», у якій його повідомили про наявність такого транспортного засобу вартістю 390 000 грн., надали відповідну роздруківку із періодами проплати (як зазначив позивач, згідно даної роздруківки він мав сплатити авансовий платіж у розмірі 50 % вартості предмету лізингу), та запевнили, що цей транспортний засіб буде йому доставлено строком до десяти днів.

На цих умовах, як вважав позивач, 5 серпня 2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу № 004461, при цьому другий екземпляр договору йому одразу надано не було.

6 серпня 2016 року ОСОБА_2, на вимогу лізингової компанії, на підставі наданої нею квитанції (рахунку) щодо сплати авансу, сплатив 190 000 грн.

Через тиждень позивачу зателефонували працівники компанії та повідомили, що він має доплатити ще 70 000 грн., оскільки вартість трактору становить 440 000 грн.

Позивач був переконаний, що укладав договір саме на вказаних вище умовах, а оскільки примірника договору у нього не було, то він звернувся до відповідача, від якого 15 серпня 2016 року отримав свій екземпляр договору, зі змісту якого йому стало відомо, що предметом договору лізингу є трактор МТЗ 82.1.26, а не МТЗ 82.1, який позивач мав намір придбати, а також: про необхідність сплати комісійної винагороди лізингодавцю за організаційні заходи, про обмежені права лізингоодержувача, про встановлення відповідальності лізингоодержувача перед лізингодавчем та великі розміри штрафів, і відсутність такої відповідальності лізингодавця перед споживачем за невиконання умов договору, про встановлений строк передачі предмету лізингу до 50 робочих днів тощо.

Дізнавшись про такі умови договору, які йому не були відомі, він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому сплачені 190 000 грн., однак його звернення залишились без позитивного реагування.

Позивач вважає, що цей договір фінансового лізингу слід визнати недійсним, оскільки під час його укладення, за вказаних обставин, його було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, позбавлено можливості мати достатньо часу для прийняття свідомого рішення, застосовано нечесну підприємницьку діяльність, договір нотаріально не посвідчено, чим порушено вимоги Законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансовий лізинг», ЦК України та його права як споживача, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 6 лютого 2017 року позов задоволено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріально та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 5 серпня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу № 004461 (далі - договір) (а.с. 7-20) з додатками до нього (а.с. 24-26), предметом якого є трактор МТЗ 82.1.26. Договір нотаріально не посвідчено.

За умовами розділу 1 договору лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувача зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Строк користування предметом лізингу складається з періодів згідно з графіком сплати лізингових платежів (додаток № 2 до договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання - передачі предмету лізингу.

Замовлення предмета лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації (додаток № 3) та сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію і авансового платежу у повному обсязі. Лізингоодержувач має право самостійно обирати транспортний засіб та продавця і несе пов'язані з цим ризики. Продавцем є особа, що, як правило, зазначається у специфікації. У такому випадку лізингоодержувач подає лізингодавцю письмову заяву із зазначенням назви продавця.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів із моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах викладених у п. 5.4. договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмету лізингу.

Відповідно до умов договору, викладених у п. 5.4, розмір комісії за організацію та комісії за передачу предмета лізингу встановлюється в додатку № 1. У разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавчем, відповідно до п. 1.3 цього договору, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавчем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного в додатку № 1 фактичній вартості предмету лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавчем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. У такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та поточні лізингові платежі будуть розраховані, визначені та встановлені в додатковій угоді до договору.

У разі невиконання лізингоодержувачем дій, визначених у п. 5.4 договору, протягом десятиденного строку з моменту отримання письмового повідомлення від лізингодавця - договір вважається розірваним із застосуванням до лізингоодержувача наслідків, передбачених п. 12.12 цього договору (п. 5.5 договору). У випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансових платежів. У такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається (п. 12.12 договору).

Склад лізингових платежів та черговість їх внесення визначається п. 8.2 договору. Перший лізинговий платіж складається з: комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, авансу ціни предмету лізингу (який розраховується як авансовий платіж), комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу. Другий лізинговий платіж складається з періодичних лізингових платежів, кількість яких відповідає кількості періодів лізингу. Періодичний лізинговий платіж складається з: відшкодування частини вартості предмету лізингу, сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу, сплати комісії за супроводження договору.

У випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни (п. 8.3 договору).

Розділом 4 договору визначено права сторін, де передбачено (п. 4.3.5), що лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов цього договору, при цьому, лізингодавець не зобов'язаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного договору. Щодо прав лізингоодержувача, то п. 4.4.2 договору передбачено, що він може вимагати розірвання договору лізингу або відмовитись від нього у передбачених законом та цим договором випадках.

Разом із тим, якщо розірвання договору лізингодавчем у порядку п. 4.3.5 пов'язується з невиконанням лізингоодержувачем умов договору і таке розірвання договору не тягне за собою відповідальності для лізингодавця, то для лізингоодержувача такого права не визначено, а лише передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансових платежів, у такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Розділом 12 договору передбачена відповідальність сторін, при цьому відповідальність лізингодавця визначена одним пунктом, де зазначено, що у випадку не надання лізингодавчем лізингоодержувачу предмету лізингу у термін, що перевищує 30 календарних днів, від строку, вказаного в п. 5.1, лізингоодержувач має право відмовитись від цього договору в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця. В такому випадку лізингоодержувачу повертаються всі перераховані ним кошти та додатково сплачується штраф у розмірі 10% від вартості предмету лізингу. При цьому відповідальність лізингоодержувача визначена в інших 14 пунктах, де передбачено ряд неустойок.

У договорі відсутні відомості щодо характеристик товару, а також будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Згідно з додатком № 1 (а.с. 24) до договору (графік сплати першого лізингового платежу) вартість предмета лізингу становить 440 000 грн., авансовий платіж (50%) - 220 000 грн., щомісячний платіж - 18 333,33 грн., комісія за організації (10%) - 44 000 грн., комісія за передачу (3%) - 13 200 грн.

Згідно з додатком № 2 (а.с. 25) до договору (графік сплати другого лізингового платежу) вартість предмета лізингу становить 440 000 грн., авансовий платіж (50%) - 220 000 грн., викупна вартість - 6 600 грн., період лізингу (кількість місяців) - 60, щомісячний платіж - 3 666, 67 грн., авансовий платіж - 220 000 грн., комісія за передачу предмета лізингу - 13 200 грн.

Згідно з додатком № 3 до договору (специфікація) вартість МТЗ 82.1.26 - 440 000 грн. (а.с. 26)

Однак, із пояснень позивача та обставин, на які останній посилався, як на підставу обґрунтування своїх позовних вимог, вбачається, що він, хоча і підписав вказаний договір, але на такі умови фактично не погоджувався, оскільки, попередньо ним з відповідачем було обговорено та усно погоджено укладання договору лізингу на зовсім інших умовах. Зокрема, позивач мав на меті придбати саме трактор МТЗ 82.1, про що і повідомив відповідача, який останньому запропонував придбати такий трактор на підставі договору лізингу вартістю 390 000 грн., для чого позивачу необхідно було внести авансовий платіж розміром 190 000 грн., після чого, як запевнив відповідач, транспортний засіб буде йому передано протягом десяти днів.

Такі свої твердження ОСОБА_2 підтвердив розрахунками лізингових платежів та сертифікацією, які йому було надано лізинговою компанією до підписання вказаного вище договору (а.с. 21-23). У даних розрахунках та сертифікації міститься інформація про вартість трактора, яки мав на меті придбати відповідач - 390 000 грн.

Отримавши від відповідача реквізити, за якими необхідно було перерахувати авансовий платіж (а.с. 27), позивач 6 серпня 2016 року сплатив 190 000 грн. (а.с. 28).

Намір позивача придбати саме трактор МТЗ 82.1 вартістю 390 000 грн., а не трактор МТЗ 82.1.26, вартістю 440 000 грн., також підтверджується сплатою останнім авансового платежу у розмірі 190 000 грн., а не 220 000 грн., як передбачено у додатку № 1 до укладеного договору, де предметом договору вказано інший транспортний засіб, ніж той, який розраховував придбати ОСОБА_2

Дізнавшись про умови укладеного договору, на які позивач фактично не погоджувався (предмет лізингу, його вартість, необхідність сплати комісії за організацію, комісії за передачу, відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмету лізингу, зміна лізингових платежів, наявність штрафів та відповідальності лізингоодержувача), оскільки вважав, що підписує договір, де відображено умови попередньо з ним узгоджені, він звернувся до відповідача з письмовою вимогою про термінове повернення сплачених ним коштів (а.с. 29), яке залишилось без реагування.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_2, правильно застосував до спірних правовідносин ст.ст. 203, 215, 220, 230, 799, 806-808 ЦК України, ст.ст. 15, 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 11, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» та дійшов обґрунтованих висновків про те, що відповідачем використано нечесну підприємницьку діяльність, значна частина умов договору фінансового лізингу є несправедливими відносно споживача, оскільки фактично всю відповідальність та всі ризики покладено на лізингоодержувача, за що передбачено великі розмірі неустойки, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів, договором фактично забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін.

Окрім того, судом встановлено, що договір лізингу нотаріально посвідчено не було, тому він є недійсним в силу закону (нікчемним).

Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постановах від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15 та від 8 червня 2016 року № 6-330цс16, які в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом, та до індивідуального тлумачення норм матеріального права, однак не дають підстав вважати про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити, рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 6 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : В.А. Іващук

М.М. Якименко