АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4544/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 638/4304/16-ц Подус Г.С.
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 травня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, третя особа - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., третя особа ТОВ «Кредитні ініціативи» про скасування виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що 19 березня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Чуловський В.А., вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3906, на договорі наступної іпотеки від 08 серпня 2012 року за № 1625, на підставі якого звернув стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно, а саме 4-х кімнатна квартира, загальною площею 75,9 м.кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачу. Крім того, у виконавчому написі нотаріуса зазначено, що за рахунок продажу вказаної вище квартири, приватний нотаріус запропонував задовольнити вимоги ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом в сумі - 323436,49 грн.; заборгованість за відсотками у сумі еквівалентній - 98 026,02 грн.; сума плати за здійснення виконавчого напису ТОВ «Кредитні ініціативи» - 3150,00 грн. загальна сума заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі нотаріуса, становить: 424612,51 грн. Однак позивач вважала, що нотаріус не дотримався вимог законодавства України.

В наступному позивач вимоги уточнила, посилаючись на порушення нотаріусом вимог Закону України «Про нотаріат» та інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», просила визнати виконавчий напис нотаріуса від 19.03.2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 травня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського округу Чуловського В.А., третя особа ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання незаконним напису приватного нотаріуса - задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 19.03.2015 року за №3906, про звернення стягнення на предмет іпотеки, таким що не підлягає виконанню.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що нотаріусу подані документи відповідно до переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Жоден з цих документів: кредитний договір, договір іпотеки, первинна бухгалтерська документація (виписки по рахунку, меморіальні ордери), розрахунок заборгованості, не були оскаржені, спростованні чи їх дійсність піддана сумніву. З моменту вчинення виконавчого напису і по сьогоднішній день відсутні будь-які спори, відкриті судові справи щодо оскарження суми заборгованості за кредитним договором.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що на момент вчинення виконавчого напису існував спір, отже за таких умов звернення до нотаріуса та вчинення виконавчого напису щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідало вимозі ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 08 серпня 2012 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та ОСОБА_4 , був укладений кредитний договір за № 15/20- 1365/2012, на підстав якого банк надав позичальнику кредит у розмірі та валюті, що зазначено в кредитному договорі, а позичальник прийняв кредит, і зобов'язується належним чином використовувати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом.

У відповідності до вказаного вище кредитного договору, кредитні кошти в розмірі 326 880,00 грн., ОСОБА_4 зобов'язаний був повернути до 06 серпня 2027 року включно зі сплатою щомісячних відсотків, які встановлені кредитним договором, за користування грошовими коштами.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «БАНК КІПРУ» та ОСОБА_5 08 серпня 2012 року був укладений договір поруки № 15/20-13 65/2012-П1, відповідно до якого ОСОБА_5 взяла на себе обов'язок солідарної відповідальності за виконання ОСОБА_4 умов договору № 15/20-1365/2012.

08 серпня 2012 року між ОСОБА_5 та ПАТ «БАНК КІПРУ», було укладено іпотечний договір № 1625 від 08 серпня 2012 року, предметом якого є нерухоме майно, а саме: 4-х кімнатна квартира, загальною площею 75,9 м.кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В зв'язку з цим, з моменту укладання вказаних вище договорів банківського кредиту та іпотеки, позичальник до грудня місяця 2012 року належним чином та у відповідності до умов вказаних вище договорів виконував покладені на нього зобов'язання, вчасно та в повному обсязі повертав частинами кредит та відсотки за його користування.

Починаючи із січня 2012 року позичальник неодноразово звертався до установи банку з приводу отримання реструктуризації кредиту, відсотків за його користування та заборгованості, яка виникла внаслідок часткового невиконання грошових зобов'язань за кредитним договором.

Врегулювання вказаного питання, як стверджує позивач, між позичальником та третьою особою відбувалося тривалий час, однак сторони не могли дійти певного результату з приводу реструктуризації зобов'язань позивача за кредитним договором, в тому числі, у зв'язку із реорганізацією банку -кредитора і в той час коли перемовини з банком тривали, в липні 2015 року позивач отримав від Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 квітня 2015 року про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса за № 3906 виданого 19 березня 2015 року, та в якій встановлено строк на добровільне виконання виконавчого документу в термін до 21 квітня 2015 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідально до умов договору і вимог цивільного законодавства та у встановлений у зобов'язанні строк.

19 березня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Чуловським В.А., вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3906, на договорі наступної іпотеки від 08 серпня 2012 року за № 1625, на підставі якого звернув стягнення на предмет іпотеки, яким є нерухоме майно, а саме 4-х кімнатна квартира, загальною площею 75,9 м.кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачу.

Крім того, у виконавчому написі нотаріуса зазначено, що за рахунок продажу вказаної вище квартири, приватний нотаріус запропонував задовольнити вимоги ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» у розмірі: Залишок заборгованості за кредитом в сумі - 323436,49 грн.; Заборгованість за відсотками у сумі еквівалентній - 98 026,02 грн; Сума плати за здійснення виконавчого напису ТОВ «Кредитні ініціативи» - 3150,00 грн. Загальна сума заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі нотаріуса, становить: 424612,51 грн.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Статтею 32 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш, ніж тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Так, відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи: підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічна норма міститься і у Порядку № 296/5, відповідності до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (4.2 підп. 3.1 п. З Глави № 16).

Згідно з підп. 3.4. п. З Глави № 16 Порядку № 296/5 строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Отже, з'ясування строку, з якого у відповідача виникло право вимоги повернення кредиту, є важливою фактичною обставиною у даному випадку та безпосередньо пов'язане із дотриманням строків вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису, оскільки порушення цих строків свідчить про незаконність виконавчого напису.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноважений представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код е ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Судова колегія приходить до висновку, що ні відповідачем, ні третьою особою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач у передбачений законом термін отримала повідомлення (письмову вимогу банку) щодо добровільної сплати, що призвело до порушення порядку, встановленого для здійснення виконавчого напису нотаріусом.

Згідно із ч. 2 п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29 червня 1999 року для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

При ухваленні Постанови від 05 липня 2017 року, Верховний Суд України прийшов до висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів .

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З матеріалів справи вбачається, що на час вчинення виконавчого напису, сума заборгованості не була безспірною, крім цього позивачу не надавались документи щодо укладення договору факторингу між ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Кредитні ініціативи», відсутні дані, яка сума заборгованості за кредитним договором була передана.

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що відповідачем та представником третьої особи не доведено, що на адресу позивача у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку», направлялися повідомлення щодо добровільного виконання зобов'язання,а також відсутні данні про безспірність суми заборгованості, яка підлягала стягненню на підставі кредитного договору, укладеного між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_4

Тому колегія суддів вважає, що рішення ухвалено з дотриманням вимог законодавства, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 травня 2017 року - залити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: