Справа № 367/8002/16-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/4935/17 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 26 23.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

23 листопада 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Іванової І.В.,

при секретарі Марченку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернувсядо суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що 20 травня 2008 року між банком і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір із послідуючими додатковими угодами, згідно якого банк надав відповідачу кредит для придбання земельної ділянки в розмірі 114240 швейцарських франків терміном на 30 років із розрахунку 9,95 % річних, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування. Поручителем позичальника за кредитним договором є співвідповідачка ОСОБА_3, яка за договором поруки від 13 грудня 2013 року зобов'язалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань по поверненню кредиту в повному обсязі.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_2 мав повертати кредит та проценти щомісячними платежами згідно графіку погашення кредиту (додаток № 2), однак не виконує цих обов'язків, має прострочену заборгованість. Вимога банку про дострокове погашення всієї суми кредиту від 27 серпня 2014 року залишена відповідачем без реагування. Зазначав, що станом на 22 вересня 2016 року борг становить 146043,06 швейцарських франків, з яких 112621,35 франків борг за тілом кредиту, 33103,94 франки - борг за процентами, 317,77 франків - підвищені проценти.

Посилаючись на умови кредитного договору та ст.ст.1050,1054 ЦК України, просив стягнути солідарно із відповідачів на користь банку достроково частину заборгованості за кредитом в розмірі 20640 швейцарських франків, з яких 2262,68 франків - борг за тілом кредиту, 18377,32 франки - борг за процентами, та судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2017 року позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно із відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 як позичальника і поручителя на користь банку борг в розмірі 20640 швейцарських франків та судові витрати.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.Скаргу мотивує тим, що у березні 2015 року банк звернувся до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків із позовом до нього та ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитом, який своїм рішенням від 30 березня 2015 року позов задоволив і стягнув солідарно із них на користь банку борг в розмірі 1928980 грн. та судові витрати. Поскільки вже є рішення третейського суду у спорі між тими ж сторонами про той же предмет і з тих же підстав, то згідно п.5 ч.1 ст.205 ЦПК України провадження підлягає закриттю.

В суді апеляційної інстанції представник відповдіача ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області як незаконне.

Представник ПАТ «Універсал Банк» належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, подав письмові заперечення, де просив розглядати справу у його відсутність.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ «Універсал Банк», суд обгрунтовував свої висновки тим, що позичальник ОСОБА_2 не виконує передбачених кредитним договором обов'язків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів і має прострочену заборгованість, що у свою чергу порушує права кредитора і відповідно до закону та умов кредитного договору є підставою для дострокового стягнення на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу за кредитом у визначеній банком частині.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 травня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір з послідуючими додатковими угодами (від 10 червня 2010 року, 24 червня 2010 року, 10 березня 2011 року, 04 квітня 2011 року, 10 березня 2012 року, 02 квітня 2012 року, 12 листопада 2012 року, 13 грудня 2013 року), згідно якого останій отримав у банку для придбання земельної ділянки кредит в розмірі 114240 швейцарських франків терміном до 10 травня 2038 року із розрахунку 9,95 % річних (а.с.6-11). Повернення кредиту згідно п.2.4 вказаного договору передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів за кредитом і процентами відповідно до графіку погашення кредиту (додаток № 2).

Останньою за хронологією Додатковою угодою до кредитного договору від 13 грудня 2013 року сторони виклали текст кредитного договору у новій редакції, в тому числі погодили розмір простроченої заборгованості за кредитом на час укладення додаткової угоди, який визнаний відповідачем, а також у п.5.2.4. погодили можливість дострокового повернення коштів у випадку несплати чергових платежів (а.с.113, 123).

Поручителем позичальника за вказаним кредитним договором є співвідповідачка ОСОБА_3, яка на підставі договору поруки від 13 грудня 2013 року поручилися перед банком відповідати за повернення кредиту ОСОБА_2

Також, судом встановлено, що позичальник ОСОБА_2 не виконує обов'язків по поверненню кредиту, покладених на нього кредитним договором, погашає кредит нерегулярно та не в повному обсязі, в результаті чого станом на 22 вересня 2016 року він має прострочену заборгованість по поверненню кредиту та процентів, що стверджується розрахунком боргу (а.с.137-140).

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин з огляду на невиконання відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору, суд вірно задоволив вимоги та достроково стягнув борг у визначеній банком частині за кредитним договором солідарно із позичальника і поручителя на захист порушених прав кредитора ПАТ «Універсал Банк».

Доводи апеляційної скарги про необхідність закриття провадження у справі з огляду на наявність рішення Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 березня 2015 року, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких міркувань.

Відповідно до приписів п.5 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або повернув справу на новий розгляд до третейського суду, який ухвалив рішення, але розгляд справи у тому самому третейському суді виявився неможливим.

Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що для закриття провадження із вказаних у наведеній нормі підстав необхідна сукупність певних обставин, зокрема наявність рішення третейського суду; прийняття такого рішення в межах компетенції третейського суду; прийняття рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З матеріалів справи вбачається відсутність тотожності предмета спору, поскільки банк просить стягнути лише частину суми боргу, яка вирахувана станом на 22 вересня 2016 року, в той час, як у рішенні третейського суду борг обрахований станом на 09 січня 2015 року.

Крім того, рішення прийняте третейським судом не в межах його компетенції, поскільки відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» (в редакції Закону від 03 лютого 2011 року) справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) не підвідомчі третейським судам. Саме така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-187цс15, де суд вказав, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду. Незалежно від предмета та підстав позову та незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, суд першої інстанції вірно виходив з того, що рішення третейського суду не зверталося до виконання в порядку, передбаченому ст.3897 ЦПК України.

Інших доводів незаконності рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 310, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: