АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/760/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 55 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Черкаської обласної організацї Товариства Червоного Хреста України ОСОБА_6 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Товариства Червоного Хреста в Черкаській області про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників Товариства Червоного Хреста, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

25 жовтня 2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до Товариства Червоного Хреста в Черкаській області про стягнення заборгованості із заробітної плати.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказувала, що 02 квітня 2013 року її прийняли на роботу на посаду молодшої медичної сестри Маньківської районної організації Товариства Червоного Хреста в Черкаській області, на підставі розпорядження № ЧХ-К 00110, а 02 січня 2014 року перевели на посаду Голови Маньківської районної організації Товариства Червоного Хреста в Черкаській області, на підставі розпорядження № ЧХ-К- 00007.

Починаючи з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 рік відповідач не виплачує її заробітну плату без будь-яких пояснень та законних на те підстав, чим порушує на думку позивача право на своєчасне одержання винагороди за працю передбачене ст. 43 Конституції України.

Всього станом на 03 жовтня 2016 року відповідач заборгував ОСОБА_7 17 262 грн., але виплачувати вказані грошові кошти в добровільному порядку відмовляється.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, тому 17 серпня 2016 року звернулася до керівництва Товариства Червоного Хреста в Черкаській області з проханням виплатити їй заборгованість по заробітній платі та надіслати на її адресу розрахунок заборгованості за період з 01 січня 2016 року по 01 липня 2016 року (лист № 91 від 17 серпня 2016 року).

04 жовтня 2016 року повторно звернулася до керівництва Товариства Червоного Хреста в Черкаській області з проханням виплатити її заборгованість по заробітній платі та надіслати на адресу позивача розрахунок заборгованості за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року, копію трудової книжки (лист № 119 від 04 жовтня 2016 року).

Проте, станом на день подачі позовної заяви розрахунок із позивачем не проведено та розрахунок заборгованості заробітної плати на її адресу не надійшов. У звязку з чим розрахунок заборгованості по заробітній платі здійснений на підставі відомості на заробітну плату за червень 2016 року.

Вважає, що у зв'язку з неправомірними діями відповідача, які пов'язані з невиплатою заробітної плати, їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 5 000 грн.

Також позивач являється інвалідом II групи дитинства та змушена щорічно, у звязку із станом здоров'я проходити медичне обстеження та лікування.

У період з 13 квітня 2016 року по 26 квітня 2016 року вона проходила курс стаціонарного лікування в терапевтичному відділенні Маньківської центральної районної лікарні. На вказане лікування її потрібні були значні кошти, але у зв'язку з тим, що позивачу своєчасно не виплачували заробітну плату, вона була змушена користуватися кредитними коштами, щоб пройти курс лікування. Станом на день подання позову позивача заборгованість по кредитах, яку вона по цей день виплачує, складає 5 992 грн. 16 коп., що підтверджується виписками з банків.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства Червоного Хреста України в Черкаській області на користь ОСОБА_7 заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року у розмірі 17 208 грн.

Зобовязати Товариство Червоного Хреста України в Черкаській області провести ОСОБА_7 індексацію нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року та компенсувати втрату частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати.

Стягнути з Товариства Червоного Хреста України в Черкаській області на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Товариства Червоного Хреста України в Черкаській області просить скасувати рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року як незаконне та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового з слідуючих підстав.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії трудової книжки ОСОБА_7 (а.с. 6-8) позивача по справі 02 квітня 2013 року зараховано на посаду молодшої медичної сестри Маньківської районної організації Товариства Червоного Хреста України на підставі розпорядження № ЧХ-К 00110 з 02 квітня 2013 року.

Крім того, розпорядженням № 29/ос від 01 жовтня 2013 року її переведено на посаду голови та надано 0,5 ставки за сумісництво медичної сестри Маньківської районної організації Товариства Червоного Хреста України.

02 січня 2014 року її переведено на посаду Голови Маньківської районної організації Товариства Червоного Хреста в Черкаській області на підставі розпорядження № ЧХ-К-00007, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 8).

Звертаючись до суду з позовною заявою (а.с. 1-2) позивач ОСОБА_7 вказала, що починаючи з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року відповідач не виплачує їй заробітну плату і станом 03 жовтня 2016 року існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 17 262 грн. Крім того, позивач просила провести індексацію нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року та компенсувати втрату частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, а також стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та стягнути з відповідача суму кредитних коштів, які були витрачені на лікування в розмірі 5 992 грн. 16 коп..

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року у розмірі 17 208 грн. та зобовязуючи Товариство Червоного Хреста України в Черкаській області провести індексацію нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року та компенсувати втрату частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, суд першої інстанції суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що трудові права позивача щодо отримання всіх сум заборгованості є порушені, доводи позовної заяви в цій частині знайшли своє підтвердження, а тому порушене право ОСОБА_7 підлягає захисту шляхом стягнення відповідних сум та зобовязання відповідача провести індексацію нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за спірний період та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати.

Крім того, задовольняючи частково позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, районний визнав законним право позивача на звернення до суду із вказаними вимогами в даному випадку та визначив суму стягнення в розмірі 1 000 грн., що на думку суду відповідає принципу справедливості та розумності із врахуванням характеру та обсягу страждань, що зазнала ОСОБА_7 внаслідок порушення її законних прав з боку відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми кредитних коштів, які були витрачені на лікування в розмірі 5 992 грн. 16 коп., суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністю позивачем своїх позовних вимог в цій частині.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою (а.с. 182-183), Черкаська обласна організація Товариства Червоного Хреста України мотивувала доводи своєї скарги тим, що суд першої інстанції неправильно визначив належного відповідача. Відповідач по справі не має правових підстав для виплати заробітної плати позивачу, оскільки оплата праці керівникам районних організацій проводиться виключно за рахунок коштів Маньківської РО ТЧХ. Направлення заробітної плати відповідачем позивачу не свідчить про існування між ними трудових відносин, оскільки сплата податків і відрахувань районною організацією не проводилась самостійно.

Апелянт вважає, що виплата заробітної плати голови районної організації повинна виплачуватися з фонду оплати праці, визначена бюджетом Маньківської РО ТЧХ і позивач сама, як керівник районної організації зобовязана забезпечити виконання бюджету районної організації, зокрема й статті Фонду оплати праці. Тому, Черкаська обласна організація Товариства Червоного Хреста України вважає рішення суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7

Перевіряючи обґрунтованість та вмотивованість судового рішення суду першої інстанції, доводів апеляційної скарги, пояснень, наданих сторонами та їх представниками, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року у розмірі 17 208 грн. є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апелянта в цій частині оскарження судового рішення є необґрунтованими.

Судом встановлено і дану обставину сторони не заперечують, що 17 серпня 2016 року ОСОБА_7 звернулася до відповідача з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі та надіслати на її адресу розрахунок заборгованості за період з 01 січня 2016 року по 01 липня 2016 року. Дана обставина підтверджується наявним в матеріалах справи листом № 91 від 17 серпня 2016 року (а.с. 9).

Крім того, 04 жовтня 2016 року ОСОБА_7 повторно звернулася до відповідача з проханням виплатити її заборгованість по заробітній платі та надіслати на адресу позивача розрахунок заборгованості за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року, копію трудової книжки (лист № 119 від 04 жовтня 2016 року (а.с. 10)).

Дані звернення позивача по справі саме до Черкаської обласної організації Товариства Червоного Хреста України обумовлені тим, що згідно табелів обліку відпрацьованого часу керівник районного товариства Червоного Хреста України передає відомості до обласної організації і саме, обласна організація Товариства Червоного Хреста проводить нарахування заробітної плати по обліку відпрацьованого часу, які потім виплачуються районними організаціями.

Тому, судом першої інстанції правильно встановлено і з даним висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду, що належним відповідачем по справі є саме Товариство Червоного Хреста України в Черкаській області, яке здійснює нарахування заробітної плати за поданими відомостями районних організацій, а тому доводи апеляційної скарги про те, що Товариство не є належним відповідачем є необґрунтованими.

Сам факт заборгованості по заробітній платі сторонами в судовому засіданні не заперечувався і дана обставина є достовірно встановленою судом.

Розрахунок заборгованості по заробітній платі здійснений ОСОБА_7 виходячи з посадового окладу голови районної організації Товариства Червоного Хреста України, що міститься в додатку 2 до постанови Президії Правління Товариства Червоного Хреста (а.с. 69).

Згідно ст. 94 КЗпП України та ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Чинним законодавством, а саме ст. 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що Товариство Червоного Хреста немає ніякого відношення до виплати заробітної плати позивачу спростовується вищевикладеним та тим, що відповідно до ст. 32 ЗУ «Про товариство Червоного Хреста України» на всіх працівників Товариства, які працюють за трудовим договором у системі Товариства, поширюється законодавство України про працю, соціальне забезпечення і соціальне страхування.

Згідно ст. 34 Закону Товариство самостійно вирішує питання визначення умов та оплати праці працівників органів та місцевих організацій Товариства, які працюють за трудовими договорами (угодами, контрактами) та заохочення добровольців згідно з законодавством про оплату праці.

Оскільки факт заборгованості по заробітній платі був достовірно встановлений, сторони не заперечують проти даної обставини і проти періоду, за який вона повинна бути стягнута, тому районний суд, обгрунтовано прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог в цій частині і колегія суддів із врахуванням наданих доказів в суді апеляційної інстанції, перевірки періоду стягнення заробітної плати та розрахунку заборгованості, не вбачає підстав для зміни чи скасування висновків суду в даній частині.

Вирішуючи питання про стягнення компенсації у звязку з затримкою заробітної плати суд вірно виходив з того, що вказані відносини регулюються Законами України: «Про оплату праці»; «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення.

Разом з тим, відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції ґрунтовно погодився з розрахунком проведеним позивачем щодо визначення розміру компенсації втрати частини за період затримки з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з висновками районного суду про зобовязання відповідача вчинити певні дії, а саме: провести позивачу індексацію нарахованої але не виплаченої заробітної плати та компенсувати втрату частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, тому що суд фактично вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимога позивача була саме щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, а позовних вимог щодо зобовязання вчинити певні дії не було, у звязку з чим колегія суддів змінює рішення суду виключив з мотивувальної частини зобовязання відповідача вчинити певні дії, а саме: провести позивачу індексацію нарахованої але не виплаченої заробітної плати та компенсувати втрату частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати.

Положеннями статті 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду та вважає, що він правильно встановив, що невиплачена сума індексації заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року у розмірі 237,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як така, що входить до складу фонду додаткової заробітної плати.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

П. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» необхідно врахувати що розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Оскільки в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини неправомірності дій відповідача з приводу невиплати заробітної плати, тому висновок районного суду щодо законності вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди є правильним і відповідає вимогам встановлених норм чинного законодавства. Задоволений районним судом розмір стягнутої моральної шкоди в сумі 1 000 грн., колегія суддів вважає правомірним, оскільки такий розмір визначений із засад розумності, виваженості та справедливості, базується на врахуванні судової практики в справах про відшкодування моральної шкоди, характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач, а також характеру немайнових втрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи надані сторонами докази як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, враховуючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем надано належні та вмотивовані доказів які дають підстави для часткового задоволення позовних вимог, районний суд у відповідності до норм чинного законодавства встановив всі обставини справи, дав належну оцінку доказам та правильно застосував норми права у відповідності до предмету спору між вказаним сторонами, однак рішення суду підлягає зміні із вищезазначених в рішенні апеляційного суду підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Черкаської обласної організацї Товариства Червоного Хреста України ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Товариства Червоного Хреста в Черкаській області про стягнення заборгованості із заробітної плати змінити.

Виключити з резолютивної частини рішення вказівки суду щодо зобовязання Товариства Червоного Хреста України в Черкаській області провести ОСОБА_7 індексацію нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року та компенсувати втрату частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати.

Стягнути з Товариства Червоного Хреста України в Черкаській області на користь ОСОБА_7 індексацію нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року в розмірі 237 грн. 80 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :