Ухвала іменем україни 01 листопада 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Чічіков Готель-Сервіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Чічіков Готель-Сервіс» на рішення апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 15 травня 2013 року по 14 квітня 2014 року вона працювала менеджером у товаристві з обмеженою відповідальністю «Чічіков Готель-Сервіс» (далі - ТОВ «Чічіков Готель-Сервіс») та була звільнена з посади за згодою сторін.

Зазначала, що при звільненні вона не отримала розрахунку, який з вини ТОВ«Чічіков Готель-Сервіс» був проведений лише 24 червня 2014 року, у зв'язку із чим просила стягнути з ТОВ«Чічіков Готель-Сервіс» на свою користь середній заробіток за несвоєчасно виплачений розрахунок при її звільненні у розмірі 6 042 грн 10 коп.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2016 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ТОВ «Чічіков Готель-Сервіс» на користь ОСОБА_3 3 654 грн 33 коп. середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Чічіков Готель-Сервіс», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що невиплата належних позивачу сум в день її звільнення сталась не з вини відповідача, який здійснив відповідне нарахування та перерахував кошти на депозит, про що повідомив ОСОБА_3

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що непроведення остаточного розрахунку в день звільнення позивача відбулось саме з вини відповідача, оскільки відсутній належним чином оформлений акт про її відмову від отримання остаточного розрахунку.

Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що згідно з наказом від 15 травня 2013 року № 18-К ОСОБА_3 була прийнята до ТОВ «Чічіков Готель-Сервіс» на посаду менеджера по персоналу на 0,25 ставки з посадовим окладом 2 930 грн.

Наказом від 31 березня 2014 року № 42-К за заявою ОСОБА_3 їй встановлено неповний робочий день з 01 квітня 2014 року з оплатою пропорційно відпрацьованого часу.

Згідно з наказом від 14 квітня 2014 року № 50-к на підставі заяви ОСОБА_3 її звільнено з посади за угодою сторін з 14 квітня 2014 року та зобов'язано бухгалтерію провести остаточний розрахунок та виплатити позивачу компенсацію за невикористані 12 днів щорічної відпустки.

Трудову книжку видано ОСОБА_3 15 квітня 2014 року, а остаточний розрахунок проведено з нею 24 червня 2014 року.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП Українистягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З матеріалів справи вбачається, що з позивачем не було проведено остаточного розрахунку в день звільнення (14 квітня 2014 року), належні до виплати ОСОБА_3 суми були отримані останньою лише 24 червня

2014 року, при цьому враховуючи, що отримавши 20 червня 2014 року лист від відповідача про необхідність отримання розрахунку, позивач повинна була з'явитись до бухгалтерії того ж дня, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 14 квітня по 20 червня 2014 року.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

При цьому необґрунтованими є доводи ТОВ «Чічіков Готель-Сервіс» про те, що неотримання позивачем розрахунку при звільненні було зумовлене незалежними від товариства обставинами, зокрема відмовою останньої від його отримання. Судом апеляційної інстанції було перевірено зазначені обставини, надано оцінку наявним в матеріалах справи доказам вказаного та правильно зазначено про безпідставність вказаних доводів, з огляду на відсутність відповідного акта про відмову ОСОБА_3 від отримання остаточного розрахунку.

Суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, надав оцінку наявним в матеріалах справи доказам, законно та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при перегляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Чічіков Готель-Сервіс» відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 21 березня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович