Справа №580/1659/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/780/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Криворотенка В. І. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 дочірнього агролісогосподарського підприємства «ОСОБА_3 агролісгосп», Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс», ОСОБА_4

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 29 березня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс», ОСОБА_3 дочірнього агролісогосподарського підприємства «ОСОБА_3 агролісгосп», третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 29 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнено частково.

Визнано неправомірним та скасовано наказ генерального директора Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» від 10.10.2016 року № 45 «К» «Про звільнення ОСОБА_5К.», яким ОСОБА_5 було звільнено з посади директора ОСОБА_3 дочірнього агролісогосподарського підприємства «ОСОБА_3 агролісгосп».

Поновлено ОСОБА_5 на посаді директора ОСОБА_3 дочірнього агролісогосподарського підприємства «ОСОБА_3 агролісгосп» з 11 жовтня 2016 року та допущено негайне виконання рішення суду в цій частині.

Стягнуто з ОСОБА_3 дочірнього агролісогосподарського підприємства «ОСОБА_3 агролісгосп» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 30749,96 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто в рівних частинах з Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» та ОСОБА_3 дочірнього агролісогосподарського підприємства «ОСОБА_3 агролісгосп» судовий збір у розмірі 1280 грн., по 640 грн. з кожного, стягнувши ці кошти на користь Державної судової адміністрації України.

В апеляційній скарзі Лебединське дочірнє агролісогосподарське підприємство «ОСОБА_3 агролісгосп», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 у повному обсязі. Вважає, що законодавством не передбачена можливість відкликання заяви про звільнення за угодою сторін до моменту видачі наказу про звільнення без згоди на це роботодавця.

В апеляційній скарзі Сумське обласне комунальне агролісогосподарське підприємство «Сумиоблагроліс», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 у повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові № 6-1269цс16 від 26.10.2016 року, який був прийнятий за інших обставин справи. Вказує, що саме 19 серпня 2016 року між ОСОБА_5 та роботодавцем була досягнута згода на звільнення, про що свідчить резолюція на заяві, натомість згоди роботодавця на анулювання заяви про звільнення не було. Вважає, що Лебединським районним судом Сумської області було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений ч.3 ст. 11-1 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на ті обставини, що й Лебединське дочірнє агролісогосподарське підприємство «ОСОБА_3 агролісгосп», просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідачів ОСОБА_3 дочірнього агролісогосподарського підприємства «ОСОБА_3 агролісгосп», Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» - ОСОБА_6, яка підтримала доводи апеляційних скарг, позивача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_7, які проти скарг заперечували, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що наказом виконуючого обовязки генерального директора Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» від 17 квітня 2015 року, ОСОБА_5 була призначена директором ОСОБА_3 дочірнього агролісогосподарського підприємства «ОСОБА_3 агролісгосп» (том 1, а.с. 13). Того ж дня між Сумським обласним комунальним агролісогосподарським підприємством «Сумиоблагроліс» та ОСОБА_5 був укладений контракт терміном дії з 17 квітня 2015 року по 17 квітня 2016 року, яким врегульовані права та обовязки сторін цього договору (том 1, а.с. 14-18).

Додатковою угодою від 17 вересня 2015 року внесено зміни до контракту з директором ОСОБА_3 дочірнього агролісогосподарського підприємства Сумське обласне комунальне агролісогосподарське підприємство «ОСОБА_3 агролісгосп» ОСОБА_5 від 17 квітня 2015 року, в частині його терміну дії та визначено, що контракт діє з 17 квітня 2015 року по 17 квітня 2020 року (том 1, а.с. 19).

19 серпня 2016 року ОСОБА_5 написала заяву про надання їй тарифної відпустки кількістю 36 днів з 05 вересня 2016 року з подальшим звільненням за угодою сторін в зв'язку зі станом здоров'я, останнім робочим днем просила вважати останній день перебування її у відпустці (том 1, а.с. 69).

Наказом генерального директора Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» № 65 «ВП» від 19 серпня 2016 року позивачу було надано щорічну відпустку на 36 календарних днів з 05 вересня 2016 року по 10 жовтня 2016 року включно згідно з її заявою від 19 серпня 2016 року (том 1, а.с. 70).

30 вересня 2016 року ОСОБА_5 звернулася до Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» із заявою, якою повідомила, що відкликає свою заяву від 19 серпня 2016 року в частині звільнення її з посади директора ДП «ОСОБА_3 агролісгосп» за угодою сторін за станом здоровя (том 1, а.с. 20).

10 жовтня 2016 року Сумське обласне комунальне агролісогосподарське підприємство «Сумиоблагроліс» надало ОСОБА_5 відповідь про те, що п. 1 ст. 36 КЗпП України не передбачає можливості в односторонньому порядку відкликання працівником своєї заяви про припинення трудового договору за угодою сторін. Такий договір припиняється в строк, визначений сторонами (том 1, а.с. 22).

Наказом генерального директора Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» № 45 «К» від 10 жовтня 2016 року позивача було звільнено з займаної посади директора ДП «ОСОБА_3 агролісгосп» 10 жовтня 2016 року відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Підставою звільнення зазначено заяву ОСОБА_5 від 19 серпня 2016 року (том 1, а.с. 24).

В день звільнення 10 жовтня 2016 року позивач перебувала у відпустці відповідно до наказу генерального директора підприємства № 65 «ВП» від 19 серпня 2016 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що на момент видачі оскаржуваного наказу про звільнення № 45 «К» від 10 жовтня 2016 року, не було волевиявлення ОСОБА_5 на звільнення за угодою сторін. Проте, Сумське обласне комунальне агролісогосподарське підприємство «Сумиоблагроліс» не врахувало, що анулювання домовленості про припинення договору за угодою сторін свідчить про відсутність такої згоди працівника на звільнення, невірно застосувало п. 1 ст. 36 КЗпП України, що призвело до незаконного звільнення ОСОБА_5 з посади директора ОСОБА_3 дочірнього агролісогосподарського підприємства «ОСОБА_3 агролісгосп».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (п.1 ст.36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Як встановлено судом першої інстанції, 19 серпня 2016 року ОСОБА_5 написала заяву про надання їй тарифної відпустки кількістю 36 днів з 05 вересня 2016 року з подальшим звільненням за угодою сторін в зв'язку зі станом здоров'я, останнім робочим днем просила вважати останній день перебування її у відпустці (том 1, а.с. 69).

До моменту видачі наказу про звільнення, а саме 30 вересня 2016 року ОСОБА_5 відкликала свою заяву від 19 серпня 2016 року в частині звільнення її з посади директора ДП «ОСОБА_3 агролісгосп» за угодою сторін (том 1, а.с. 20). Однак, наказом генерального директора Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» № 45 «К» від 10 жовтня 2016 року позивач була звільнена з займаної посади відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін на підставі раніше поданої заяви від 19 серпня 2016 року (том 1, а.с. 24).

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_5, поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, дійшов обґрунтованого висновку про те, що на момент видачі наказу про звільнення за угодою сторін, не було волевиявлення ОСОБА_5 на припинення трудового договору.

При цьому, суд правильно врахував правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові № 6-1269цс16 від 26 жовтня 2016 року, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для застосування до спірних правовідносин. Крім того, він не суперечить розясненням пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Це розяснення застосовується лише до випадків, коли припинення трудового договору відбулося. Посилання у апеляційних скаргах на протилежне, є безпідставними.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 дочірнього агролісогосподарського підприємства «ОСОБА_3 агролісгосп» та ОСОБА_4 про те, що відкликання заяви про звільнення до моменту видачі наказу про звільнення без згоди на це роботодавця чинним законодавством не передбачене і не породжує жодних правових наслідків, є необґрунтованими з наступних підстав.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (угода сторін), суди повинні зясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

З урахуванням того, що 30 вересня 2016 року ОСОБА_5 відкликала свою заяву від 19 серпня 2016 року в частині звільнення її з посади директора ДП «ОСОБА_3 агролісгосп», що свідчить про відсутність її згоди на звільнення в момент видачі наказу 10 жовтня 2016 року та анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення трудового договору за угодою сторін, суд обґрунтовано вважав, що не було законних підстав для її звільнення на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

Сумське обласне комунальне агролісогосподарське підприємство «Сумиоблагроліс» в своїй апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого ч.3 ст. 11-1 ЦПК України, однак такі посилання є необґрунтованими і були спростовані судом першої інстанції при вирішенні заяви про відвід судді, заявлений з аналогічних підстав.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке б могло бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 дочірнього агролісогосподарського підприємства «ОСОБА_3 агролісгосп», Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс», ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -