Номер провадження: 22-ц/785/1809/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору частково недійсним, розірвання договору іпотеки, третя особа ОСОБА_4,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору частково недійсним, розірвання договору іпотеки, третя особа ОСОБА_4 посилаючись на те, що 19.02.2008 року між відповідачем та ОСОБА_4 було укладено договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № 2008/693-014/03.

Також між позивачем та банком було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку нерухоме майно у вигляді однокімнатної квартири, що розташована за адресою м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 52 а, кв.32. Також 10.10.2008 року між відповідачем на ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою збільшено процентну ставку з 13,5 % річних до 15% річних. Договір про надання не відновлюваної кредитної лінії в п. 6.2. містить третейське застереження про розгляд спорів, що виникають у звязку з виконанням договору Третейським судом при Асоціації українських банків, яке позивач вважає таким, що суперечить вимогам Законів України «Про третейські суди» та «Про захист прав споживачів», укладенням додаткової угоди до вказаного договору збільшено обсяг відповідальності іпотекодавця, що є істотним порушенням умов договору про іпотеку та істотною зміною обставин, якими сторони керувались при його укладенні.

Ухвалою суду від 19 травня 2016 року за заявою представника позивача позов в частині вимог про визнання недійсним іпотечного договору залишено без розгляду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2016 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 19.02.2008 року між ОСОБА_4 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № 2008/693-01/03, відповідно до якого ОСОБА_4 - відповідач зобовязався надати кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії в межах максимального ліміту заборгованості 61 300 доларів США зі сплатою 13, 5% річних за користування кредитом, що підтверджується копією вказаного договору.

Згідно п.6.2 вказаного договору, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 ЗУ «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Білоконем Юрієм Миколайовичем постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою 02002, м.Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або ОСОБА_5 в порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

Також, в забезпечення виконання зобовязань позичальника за вказаним договором, між сторонами по справі укладено іпотечний договір квартири за адресою м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 52 а, кв.32, посвідчений 19.02.2008 р. ОСОБА_6, приватним нотаріусом ОМНО, реєстр. № 446, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

10 жовтня 2008 року між відповідачем та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду про внесення змін до Договору про надання невідновлюваної кредитної лінії №2008/693-01/03 від 19.02.2008 року, згідно умов якої збільшено процентну ставку за користування кредитом до 15% річних.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації український банків від 30.05.2011 року з ОСОБА_4 було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 675091 грн 66 коп., що підтверджується копією вказаного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Законом України від 3 лютого 2011 р. N 2983-VI "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" (далі - Закон N 2983-VI) ч. 1 ст. 6 Закону України від 11 травня 2004 р. N 1701-IV "Про третейські суди" (далі - Закон N 1701-IV) доповнено п. 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Закон N 2983-VI набрав чинності 12 березня 2011 р.

На час укладання кредитного договору (19 лютого 2008 року) Закон N 1701-IV не містив заборони на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, третейське застереження, що міститься в п. 6.2. Договору про надання невідновлюваної кредитної лінії № 2008/693-01/03 від 19.02.2008 року не порушувало вимог законів України «Про третейські суди» та «Про захист прав споживачів» в редакціях, що діяли на момент його укладення, що є підставою для відмови в задоволенні позову в частині вимог про визнання недійсним п. 6.2. Договору про надання невідновлюваної кредитної лінії № 2008/693-01/03 від 19.02.2008 року.

Також не підлягає задоволенню позов в частині вимог про розірвання іпотечного договору квартири за адресою м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 52 а, кв.32, посвідченого 19.02.2008 р. ОСОБА_6, приватним нотаріусом ОМНО, реєстр. № 446, укладеного між сторонами по справі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов - в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; - зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; - виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; - із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про іпотеку», будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою.

Таким чином, внесення змін до кредитного договору без внесення відповідних змін до договору іпотеки, укладеного з майновим поручителем, не тягне для останнього збільшення обєму відповідальності, й не є істотною зміною обставин в розумінні ст. 652 ЦК України. Також укладення додаткової угоди до кредитного договору між відповідачем та третьою особою не є істотним порушенням умов іпотечного договору відповідачем в розумінні ст. 651 ЦК України.

Таким чином, зміна розміру процентної ставки за кредитним договором, шляхом укладення додаткової угоди до кредитного договору, не є підставою для розірвання договору, яким було забезпечено виконання основного зобов'язання. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією, що міститься в постанові Верховного суду України від 16.10.2012 р. по справі 3-44гс12.

Враховуючи викладене, судом обгрунтовано не встановлено правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Доводи представника відповідача про сплив строку позовної давності обгрунтовано не визнані судом, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що позивач був ознайомлений з повним текстом Договору про надання невідновлюваної кредитної лінії № 2008/693-01/03 від 19.02.2008 року та додаткової угоди до нього від 10 жовтня 2008 року під час їх укладання або під час укладення між ним та відповідачем іпотечного договору, відповідачем не надано суду належних, допустимих та беззаперечних доказів того, коли позивач дізнався про існування обставин, які, на його думку, свідчать про порушення його прав.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неврахування та невизнання судом можливості розгляду спірних правовідносин третейським судом з захисту прав споживачів та законних можливостей відступлення від положень актів цивільного судочинства у разі обовязковості сторін, якщо положення випливає зі змісту або суті відносин між сторонами як підстави недійсності п. 6.2 кредитного договору, невизнання судом зміни процентної ставки відповідно додаткової угоди, .як підстави для розірвання іпотечного договору, як похідного від кредитного, що є істотною зміною обставин, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

ОСОБА_7