РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Ніколаєнко І.В.,

при секретарі Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою, якою просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме, що свідоцтво про право власності на житло, видане Харківським міським центром приватизації Державного житлового фонжу 10 вересня 1993 р. на двохкімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1, належить крім ОСОБА_2, а й ОСОБА_1.

В обґрунтування заяви посилається на те, що 10.09.1993 року Харківським міським центром приватизації Державного житлового фонду було видано свідоцтво про право власності на житло на двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Згодом його мати - ОСОБА_2, о потім і заявник переїхали до Німеччини на постійне місце проживання, залишившись громадянами України. Заявник отримав закордонний паспорт громадянина України де його прізвище вказано як «ОСОБА_1», а у зазначеному свідоцтві про право власності зазначено прізвище як «ОСОБА_1», що унеможливлює довести його право спільної сумісної власності зі ОСОБА_2 на квартиру та розпорядитися нею.

Заявник в судове засідання не з'явився, від його представника до суду надійшла заява, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності та відсутності заявника.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення заяви не заперечувала.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, доводи викладені в обґрунтування вимог, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З копії закордонного паспорту заявника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_2, виданого 29.12.2014 року, вбачається, що прізвище заявника зазначено як «ОСОБА_1».

Як вбачається з копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (іпн НОМЕР_1) прізвище заявника зазначено як «ОСОБА_1».

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 10.09.1993 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази надані заявником в підтвердження вимог, суд вважає встановленим факт належності ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації Державного житлового фонду 10.09.1993 року, на двохкімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 214, 215, 256-259 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме, що свідоцтво про право власності на житло, видане Харківським міським центром приватизації Державного житлового фонжу 10 вересня 1993 р. на двохкімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 належить крім ОСОБА_2, а й ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.В. Ніколаєнко